126 Ludv. F. A. Wimmer. 



I min Afhandling om "Navneordenes BOjning i ældre Dansk« 

 g 15 har jeg udførlig behandlet de forskellige Former af Ordet 

 lagh i vore ældste Sprogmindesmærker (de gamle Provinslove). 

 Heraf fremgaar det, at den oprindelige Bojning (Ent. Nf. og Gf. 

 lagh, Hf. laghi, Ef. lax; Flt. Nf. og Gf. logh, Hf. loghum [lagh- 

 um), Ef. lagha) endnu er fuldstændig bevaret i de ældste 

 Haandskrifter af skaanske Lov, medens der i de sællandske Love 

 og i jyske Lov af det gamle Intetkon Flertal er dannet et 

 Entalsord i Hunkon; kun i enkelte Udtryk som mæth loghum, 

 laghce hæfth o. s. v. har den gamle Flertalsform holdt sig l ). 



A. D. Jorgensen har i sin Afhandling optaget Resultaterne af denne 

 Undersøgelse. — I Anledning af Jorgensens Fremstilling maa jeg dog 

 bemærke, at han med Urette opfatter Formen the logh, der findes to 

 Steder i jyske Lov (Flensborghaandskriftet) for det sædvanlige then logh, 

 som Lævning af det gamle Intetkon Flertal (S. 59 Not. 2). Paa det ene 

 Sted (the meræ logh takær e the minnæ i bvrt II, 17) viser Udsagns- 

 ordet, at logh er Ental, og paa det andet Sted (the logh thær kunung 



giuær then ma han oc æi af takæ Fortalen) fremgaar det samme 



af det følgende then. I hægge Tilfælde er the altsaa den gamle Hun- 

 konsform Ental, der i jyske Lov regelmæssig er fortrængt af then, 

 medens ikke blot skaanske Lov, men ogsaa Eriks sællandske Lov med 

 et Par Undtagelser overalt bruger the. Undtagelsesvis finder vi dog og- 

 saa i jyske Lov det ældre the for then i Hunkon Ental (f. Eks. the sak 

 II, 107, the gæming III, 32 = gæmingæn i AM 286 fol.) ligesom 

 thessce for thennæ. I de ældste Haandskrifter af Valdemars sællandske 

 Lov kan vi derimod paa et enkelt Sted tydelig følge Overgangen af logh 

 fra Intetkon Flertal til Hunkon Ental: I, 1 g 7 SI. har AM 24 4*° the 

 sammæ logh ær um mothær father ...., the ær for æræ um father 

 father .... mæld, hvor æræ aabenbart er Lævning fra den Tid, da logh 

 var Ik. Flert., medens det oprindelige æræ paa første Sted er ændret til 

 ær. I AM 455 12 m0 er Ordet helt gaaet over til Hunk. Ent. : the samæ 

 logh æ r um mothærfathær . . . . , the thær før æ r um fathærfathær .... 

 mælt (her er ogsaa det henvisende ær ændret til thær). I bægge 

 Haandskrifter er dog endnu Hunkonsformen the bevaret, der i Valde- 

 mars Lov ellers regelmæssig er fortrængt af then ligesom i jyske Lov 

 (saaledes i Overskriften over Loven allerede i AM 24 4 t0 : Thætæ ær 

 then rætæ sialanzfaræ logh). I AM 26 8 V0 er denne Form kommen ind 

 paa det første Sted , men endnu ikke paa det andet : then samæ logh 

 ær ok um mothærfathær . . . ., the thær før ær um fathærfathær .... 

 mælt. Et sikkert Minde om den gamle Flertalsform paa Overgang til 

 Ental har vi ogsaa Valdemars Lov II, 34 i Udtrykket mæth the loghæ, 



