1 42 Ludv. F. A. Wimmer. 



ni Steder, hvor vi nu finder ivithirlagha eller withirlase man 

 {men), og at det er dette Ord, som Sven Aggeson gengiver 

 med conimilito (commilitones) ; naar han et Sted tilfojer «ejus- 

 dem legis foederi astricti», har han netop søgt at give en noj- 

 agtig Forklaring af bægge Led i lagsmæn. 



Navnet paa det militære Korps, for hvilket Knud d. store 

 udstedte Vederloven, var efter Sven Aggeson thinglith 1 ), Ting- 



M Quam eatervam suo idiomate thinglith nuncupari placuit c. 2 SI. (den 

 danske Tekst bruger Ordet hirdh 36 4 ). Angaaende Navnet thinglith be- 

 mærker Steenstrup (S. 130 f.), at han nærer Betænkelighed ved at anvende 

 dette Navn, da det paa Dansk kun forekommer i en eneste Kilde og ikke 

 findes paa Islandsk. Rigtignok, tilfojer Steenstrup, er den Kilde, hvori 

 det findes, netop Sven Aggesons 'Vederlagsret'; "men det bor bemærkes, 

 dels at Tekstformen ingenlunde er velbevaret, dels at den dog først 

 skriver sig fra det 12. Aarh.s Slutning, hvor Traditionen kunde have af- 

 kortet Ordet stærkt». Jeg finder dog ingen Grund til at nære Mistro 

 til det af Sven Aggeson overleverede Navn. I Modsætning til Steen- 

 strup maa jeg nemlig hævde, at Svens Tekst er bevaret i særdeles god 

 Skikkelse, hvilket ogsaa gælder de danske Ord, som han anfører, og 

 som alle forekommer i fuldstændig rigtige Former i Teksten (foruden 

 de foran nævnte ivitherlogh, witherloghmanne og huskarlesteffne finder 

 vi boran og fiarthing c. 9, nithingsorth c. 10 & 11, gørsum c. 11). At 

 Ordet pinglid ikke findes i den islandske Litteratur, kan naturligvis ikke 

 bruges som Bevis for, at det er urigtigt. Jeg skal blot minde om, at 

 et andet til Hirden noje knyttet Navn, heimpegi, hémpegi er velbekendt 

 fra Dansk, men heller ikke findes i Islandsk (sml. mine Danske Rune- 

 mindesmærker I, S. 88 f.). Enhver Tvivl om Rigtigheden af Navnet 

 thinglith maa imidlertid svinde , naar vi ser, at det kan paavises alle- 

 rede ved Midten af det 11. Aarh. , nemlig paa en Runesten i Kålstad 

 (Håggeby Sogn, Håbo Herred) i Uppland (Bautil 349, Liljegren 50, Dy- 

 beck fol. I, 21, G.Stephens i Archæologia XLIII, London 1871, S. 117, 

 Upplands fornminnesforenings tidskr. I, 1, S. 54 og I, 5, S. 90). Ind- 

 skriften , hvis Læsning og Tolkning ikke synes mig at frembyde nogen 

 som helst Vanskelighed, lyder nemlig: . sterkar . auk . hioruarpr . 

 letu . reisa . pesa stein at x fapur sin keira . sum . uestr . 

 sat . i . pikalipi . kup hialbi salu o: »Sterkar og Hjorvard lod rejse 

 denne Sten efter deres Fader Gere, som sad (opholdt sig) vestpaa (i Eng- 

 land) i Tingelid'. Gud hjælpe hans Sjæl». Formen pikalip o: pingali?) 

 adskiller sig jo kun ved a i pinga- fra Sven Aggesons thinglith, og at 

 Indskriften, som vi maatte vente, har bevaret den ældste Form, frem- 

 gaar af det islandske Navn pingamannalib , der ligesom pingamenn 

 netop er det i de ældste Kilder forekommende Navn paa de Krigere, der 

 var i Sven Tjugeskægs og hans Efterfølgeres Tjæneste i England. 



24 



