Oprindelsen til Ordet Vederlag' i "Vederlagsret'. 143 



skaren', og dets Medlemmer hed huskarlar 1 ). I juridisk Hen- 

 seende dannede Korpset et Samfund, lagh, 'Lav', der stod under 

 en fælles , særlig for dette Korps gældende Lov (ivithærlogh) ; 

 herefter kaldtes Samfundets Medlemmer lagsmæn, Xavsmænd', 

 Kammerater, Stalbrødre. Senere forvanskedes lagh til icithær- 

 lagh, og lagsman blev følgelig ogsaa til withærlagsman ; men 

 ved Siden af dette sidste Udtryk fik man tilsyneladende ved 

 yderligere Forvanskning loithærlaghaman. Det ligger nemlig 

 nær at antage, at dette icithærlagha er fremkaldt af den følgende 

 Ef. Flt. manna i det oftere forekommende Udtryk, der oprindelig 

 lød twlggia lagsmanna. Her ændredes lagsmanna altsaa til 

 withærlagsmanna og dette atter til withærlaghamanna. 



Alle disse Forvanskninger vilde jo være fuldt forklarlige og 

 forstaalige paa en Tid, da Sprogbevidstheden var sløvet, saa at 

 man ikke længer havde nogen Følelse af Ordenes oprindelige 

 Betydning. Og de Haandskrifter, hvori Vederloven er opbevaret, 

 er saa unge, at de omtalte Forvanskninger ikke kan vække vor 

 Forundring. De er sikkert endogsaa betydelig ældre end disse 

 Haandskrifter og skriver sig vistnok fra en Tid, da man endnu 

 var paa det rene med, at Knud den stores Hirdlov havde Navnet 



Senere finder vi ogsaa den til Sven Aggesons thinglith svarende Form 

 fjingmannalifi. Runestenens pingalift forholder sig til det senere ping- 

 lifi ganske som pingadeild i Islendingabok forholder sig til det senere 

 J/tiii/deild, og ogsaa i andre Ord bruger Islandsk jo Sammensætninger 

 medpinga-, ikke med ping-. Selv om vi kun kendte Ordet i den af 

 Sven Aggeson overleverede Form pinglid, vilde jeg ikke nære Tvivl om, 

 at ping- virkelig er det nordiske ping og ikke , som Kinch mener, 

 skal udledes af pegn i, fri Mand og Kongens Tjæner', eller, som Steen- 

 strup antager, er opstaaet ved Forvanskning af oldeng. pegnung, pénung. 

 péning, Tjæneste'. pingalib* (pingliif) er 'Tingskaren', den 'Krigerskare, 

 der samledes paa Tinge' for at domme efter 'Vederlovens' Forskrifter 

 (sml. den følgende Anmærkning). 

 ') Hos Sven Aggeson forekommer Ordet kun c. 8 i Forbindelsen huskarle- 

 Steffne. Den danske Tekst har samme Udtnk (huskarla stefne) 37 10 , 

 :'.s- "' og desuden huskarla dom 38 8 . Sven Aggesons og den danske 

 Teksts Huskarlestævne' betegner 3Iode (Forsamling) af Huskarlene og 

 har altsaa samme Betydning som huskarlaping : Det Ting , som der 

 her sigtes til, er vel snarest Kongens 'Husting'. 



25 



