144 Ludv. F. A. Wimmer. 



withærlogh, og at dette Ord kun betegnede Loven, ikke tillige 

 det Samfund, for hvilket Loven gjaldt. Fra det oprindelige 

 gamle Navn paa Loven overførte man da Forholdsordet icithær 

 paa det 'Lav', for hvilket Loven var givet. Til Forskel fra de 

 mange andre 'Lav', som efterhaanden var dannede [skomaghere 

 lagh o. s. v.) , gav man det lagh, som stod under 'Vederloven', 

 Navnet 'Vederlaget', som i denne Betydning ikke oprindelig 

 tilhører de nordiske Sprog. 



At Ordet withcerlagh paa den Tid, til hvilken vore Haand- 

 skrifter hører, og endnu tidligere har faaet Indpas i Sproget i 

 Betydning « Samfund«, beror dog ikke, saaledes som man kunde 

 formode, udelukkende paa en ved Misforstaaelse fremkaldt Ny- 

 dannelse, der er foregaaet inden for Sproget selv, men skyldes 

 efter min Mening først og fremmest Indflydelse fra Neder- 

 tysk, der har gjort sig gældende i dette som i saa mange 

 andre Tilfælde. 



Forholdsordet withær i withcerlagh, mthcerlogh svarer som 

 bekendt til højtysk wider, nedertysk iceder, wedder. Man maa 

 imidlertid paa Dansk noje skelne mellem de meget faa ægte 

 nordiske Ord, der er sammensatte med veder- {Vederlag; veder- 

 hæftig, vederstyggelig 1 )), og de langt talrigere fra Nedertysk 



l ) Tillægsordet 'vederhæftig skyldes senere Tids Forvanskning af 'veder- 

 hæftig , der er dannet af det i vort gamle Sprog hyppig forekom- 

 mende Udtryk hættæ {— oldn. hætta , sætte i Vove, paa Spil) withær 

 eller with, sætte i Vove, paa Spil ved eller imod noget; sætte, stille 

 imod til Sikkerhed for noget: skaanske Lov VI, 5 han fly oc hættæ 

 with sialuum sæ (i AM 41 4 t0 og andre gamle Haandskrifter ; det Had. 

 Haandskr. har i samme Betydning det usædvanlige hættæ fore sic sialuum , 

 Runeh. mangler), «han fly og vove sig selv (sætte sit Liv i Vove) der- 

 ved« ; jyske Lov I, 30 hwær thæR annæns wærriæ skal wæræ, han skal 

 havæ swa mykæt with at hættæ, svm han takær vndær sinæ wæriæ, 

 •■enhver, som skal være en andens Værge, han skal have saa meget at 

 stille til Sikkerhed, som han tager under sit Værge(maal)», og saaledes 

 ofte. I den skaanske Stadsret c. 57 hedder det i alle gamle Haand- 

 skrifter: thette ær logh mellum the, ther wither hawe at hætte hws 

 eller iordh eller holpenninge; æn hwilken man ey hawer wither at 



hætte "dette er Lov mellem dem, der har Hus eller Jord eller 



26 



