220 Japetus Steenstrup. 



samtidigen med hans Rhinoceros- og Mammuth-Jægere vare 

 tæmmede Former af disse Drøvtyggere — i ingen af dets 

 nævnte to Skikkelser maatte finde fuld Tilslutning, er der unæg- 

 teligen et andet Alternativum tilbage. Hos de Drøvtyggere, 

 der her betragtes som vilde Dyr og paa hvilke dette Jæger- 

 folk menes at have drevet samme Jagt, som paa Mammutherne, 

 var maaske allerede dengang Knoklernes Bygning og Udvikling 

 stemplet med et vist Afmagts- og Tamdyrspræg, som en forud- 

 gaaende Antydning af den Tilstand, de ufravigelig skulde 

 gaa imøde (den «JMaiipied»'ske Opfattelse af Husdyrenes Op- 

 rindelse). 



Som ædruelig, biologisk Naturforsker, der skatter højligen 

 baade rene Kendsgerninger og Anvendelsen af sund Sans ved 

 de deraf dragne Slutninger, har jeg bestemt nægtet at kunne 

 gaa ind paa det første Alternativum i nogen af dets to For- 

 mer, men dog endnu mindre paa det sidste, skønt det ved 

 Kongresmødernes Slutning blev mig meddelt, at min Kollega, 

 Professor Dupont, følte sig i Grunden tiltalt af dette Alternativ, 

 fordi det ligesom aabnede en ret antagelig Udvej af det efter 

 min og enkelte andres Mening meget store Uføre, hvori den 

 paa unøjagtige og utilstrækkelige geologiske Undersøgelser 

 grundede Samtidighed imellem Mammuthjægerne og de tamme 

 Dyr havde bragt Prof. Dupont og Tilhængere. 



Her er det ikke Stedet at gaa ind paa de nødvendige Be- 

 rigtigelser af de hos Dupont fremstillede geologiske Forhold 

 mellem Aflejringerne paa Dalforenes Bund og Sider og dem, 

 der i mange Huler findes i Hulemundingerne eller inde i Hule- 

 fyldet, og som i mange Tilfælde kun skyldes Uufttrækket i selve 

 Hulerne eller den ejendommelige Maade, hvorpaa disse ligesom 

 trække Vejret; ej heller paa de Beregninger af Samtidighed, 

 større Ælde eller ringere Alder o. s. v. , som støttedes paa hine 

 Aflejringer; jeg maa her indskrænke mig til en kort personlig- 

 Udtalelse. 



12 



