<'Kjnkkenmoddinger». 223 



turdet benægte det ret naturlige i denne Opfattelse , men dog 

 gjort opmærksom paa, at et Bevis for dens Rigtighed kunne 

 \i her næppe vente uden af Kastrationsforholdet. I det frie og 

 naturlige Liv, som selv den saakaldte Tamren forer i Lappernes 

 eller Tungusernes Renhjorde, er det ikke at vente, at enkelte 

 Knokler eller Bensystemet i det hele skulde paa en ret tydelig 

 Maade frembyde noget af de Kendemærker paa Tæmningen, 

 som ovenfor omtaltes. Derimod er det nok overalt Tilfældet, at 

 Tamrenen i en Egn aldrig naar samme Størrelse og Styrke 

 som samme Egns Vildren, men selv om denne vide vi netop, 

 at Individerne i de nævnte Henseender ofte kunne vise en meget 

 ulige Udvikling i temmelig nærliggende Egne. Indenfor de 

 etamme" Renbjorder lindes imidlertid et ikke ringe Antal af 

 gildede Rentyre, og da disse Gild-Rener enten slet ikke 

 aarligen afkaste deres Takker, som de vilde Handyr, eller i alt 

 Fald kun uregelmæssigen gøre dette, vil altsaa Udviklingen af 

 Takkerne og deres Rosenstokke ikke hos dem findes at staa 

 i det normale Forhold til Dyrets Størrelse og Alder eller til 

 Tandslidet, og følgelig derved — saafremt da et rigeligere 

 l adersøgelsesmateriale foreligger — utvivlsomt røbe den sande 

 Sammenhæng. 



Idet jeg henviser til den nævnte Afhandling i Oversigterne 

 fra 18G6 og navnlig til de om Renlevningerne i Bruniquel-lluleii 

 (S. 31 — 32) gjorte Bemærkninger, skal jeg med Hensyn til andre 

 ydre Forhold, der kunne antyde Rensdyrets Stilling til et l rfolk, 

 for Fuldstændigheds Skyld her berøre, at Mangelen af en Tam- 

 bund i den sydeuropæiske «palæolithiske» Bensdyrsperiode 

 ikke i og for sig behøver, som nogle bestemt bau' ment, at 

 tages som et afgørende Vidnesbyrd imod, at Datidens Rener 

 i Sydfrankrig have været tæmmede eller halvtæmmede, lige- 

 som Lappernes. Inder særegne -Naturforhold . f. Ex. i Enare- 

 Lapmarkens Skove , vandre saaledes Lapperne ikke med deres 

 Rener, og de holde derfor heller ikke nogen Tamhund. 



Om end en bestemt Erkendelse af en fjern Fortids Gild- 



