Til Forstaaelsen af Nordens «Guldbrakteat-Fænomen». ki 
Venner ved Skovens Sø. Disse vare Sumpskildpadden i 
denne og Træspætten med Reden i det nærmeste Træ, saåa- 
ledes som Professor V. Fausbøll ved vort Universitet havde 
fortalt denne Djataka i sin engelske Oversættelse efter det ældste 
Pali-Haandskrift af den (meddelt i Journal Asiatic Society N.S. 
vol. V, p. 10, 1836, men senere optaget i Fausbølls Djatakaer 
INDE: 153S) 
Gangen og Indholdet af Djatakaen er kortelig: «I længst 
forgangne Dage levede Buddha — dengang i sin'Byrd som Kurunga- 
miga-Antilope — i Skoven ved en Sø i roligt og inderligt 
Kammeratskab med en Træspætte, der havde sin Rede i Toppen 
af et Træ nær Søen, og med en Sumpskildpadde, i selve Søen. 
Engang bliver en Jægersmand, påa sin Vandring i Skoven, 
Bukkens Spor var nær dens Vandingssted ved Søen og stiller 
en Snare, lavet af tynde, men jernstærke Læderstrenge op paa 
dens Sti.  Bukken fanges 1 Snaren og Vennerne komme strax 
ned fra Træet og op fra Søen for at holde Raad om, hvad nu er at 
gøre for at redde Kammeratens Liv. Træspætten opfordrer Skild- 
padden til med sine Tænder (Kæber) at overgnave Læderstrængene ; 
selv vil den sørge for, at Jægeren ikke skal overraske dem. Den 
flyver til Jægerens Hus, ogsi det Øjeblik han vil gaa ud af Hoved- 
døren, farer den skrigende i Ansigtet paa ham og basker ham med 
Vingerne. Dette opfatter Jægeren som et ondt Varsel, gaar ind 
igen og tager sig en lille Hvile. Efter en Stunds Forløb tager han 
sin Jagtkniv og vil, skræmmet af Varslet, nu gaa ud af Bagdøren; 
men Fuglen, som har anet dette, farer ogsaa her i Hovedet paa 
ham. Han gaar da atter ind igen, men vender tilbage ved Sol- 
opgang. Da flyver Fuglen hen til sine Venner og melder dem, at 
Jægeren kommer. Skildpadden har da kun én af Læderstrengene til- 
bage at overgnave, men dens Kæber ere blevne saåarede og dens 
Mund er blodig, saa den var svag af Udseende. Ved Synet af 
Jægeren giver Bukken et Ryk, sprænger den sidste Stræng og und- 
løber. Jægeren tager den udmattede Skildpadde og putter den i sin 
Jagtsæk, som han hænger påa en Gren. Antilopen vender sig om 
og ser dette; den anstiller sig selv som træt og faar Jægeren til 
at sætte efter sig ind i Skoven. Her fører den ham ad mange Om- 
veje og tilsidst, let som en Vind, bøjer den ad en anden Vej tilbage 
9 
