16 Japetus Steenstrup. 
baade Personens Hals og en større Del af Overkroppen, ja 
undertiden ogsaa af Arme og Hænder kom tilsyne. 
Vel var der mødt mig talrige indirekte Vink, som nok 
hentydede herpaa; thi Tibetanerne ville jo — f. Ex., saa ofte 
der i deres hellige Legender og religiøse Skrifter var Tale om 
Oxe og Ko — slet ikke vedkende sig, at der ved disse Udtryk 
kunde tænkes paa andet end Yakken, og at der aldeles ikke 
dermed kunde menes enten den indenfor Hindu-Religionerne saa 
højt prisede indiske Oxe, «Zebu-Oxen», eller nogen Race 
af det almindelige europæiske Steppe- eller Nomade- 
kvæg. Yakken var og er for dem «Oxen» og «Koen» 
kat'exochen. Saadanne fra paalidelige Rejsende og omhyggelige 
Missionærer ofte fremkomne Yttringer stemplede allerede « Yak - 
ken» som en efter Tibetanernes Opfattelse enestaaende Oxe, 
skattet, agtetsogsæretsp waven melbandenMaadesemnd 
de øvrige Oxeformer, fra hvilke den ogsåa ved mange ydre 
og indre Ejendommeligheder fjernede sig. 
En dybere Indtræden af Yakoxen i Tibetanernes 
religiøse Forestillinger skimtede jeg vel, dengang jeg 
skrev min «Yak-Lungta»-Afhandling, men da kun mere dunkelt, 
nemlig ved en enkelt Ceremoni, som i et højtideligt Moment 
foretoges paa deres store, i regelmæssige Tidsrum aarligen 
gentagne religiøse Processioner. Denne Ceremoni viste, at 
just Processionens Hoved- og Slutningspunkt var en ejendom- 
melig «Ofrings»- Akt «Thurma», der efter Ritualet udførtes 
nøjagtig over en Plet Jord, som indtil dette Øjeblik holdtes 
dækket af et i selve Festtoget og af særegne Bærere 
ligefra Templet af ført Skind af den sorte «Vild- 
Yak». Af Kontextens faa Ord .fremgaar det tydeligt, at 
dette sorte Yakskinds øjeblikkelige Anbringelse over 
denne ved en særlig Libation helliggjorte Jordplet ansåas som 
det kraftigste Værge til at holde de allestedsnærværende, altid 
14 
