34 Japetus Steenstrup. 
og føre et omstrygende Liv, saalænge indtil den Gud, til hvem 
den maatte være offerviet, ser sig i Stand til at indfange den. 
Scenen vil jeg belyse ved et Par dermed parallele Figurer fra 
nordindiske Buddhatempler eller Dagoper (se Figg. F og G). 
Ved Solskærmen (Højhedssymbolet) og dettes Bærer ere 
begge de to Dyr betegnede som her repræsenterende meget 
hellige Magter (maaske selve Indra), og ses at passere igennem 
Portalerne, den ene til venstre, den anden til højre, men 
i samme Trit, og begge staaende i samme Moment af Bevæ- 
gelsen i Fodskiftet, nemlig Øjeblikket, da højre Forben hæves 
og føres frem for i det næste Moment at sættes til Jorden. 
I det ligeartede mellem disse Hestes Benstil- 
linger paa Dagope- og paa Brakteatbillederne synes 
der at være overholdt noget konventionelt, hvori man maa have 
set en vis Betydning. Skønt det rimeligvis ikke hjælper 
os til at udfinde denne, har det dog sin Interesse at se det 
samme Stillings-Forhold i Oldtiden ligeledes hævdet paa andre 
hellige Tempelbilleder, saaledes paa det her fra indiske Hule- 
templer i lille Maalestok gengivne Reliefbillede af Gudernes 
Kærning af Mælkehavet. Ved denne fremkom jo, foruden de 
øvrige saakaldte «hellige Klenodier», den Guden Indra helligede 
Hest, som i Reglen altid afbildes med det højre Forben i 
denne hævede Stilling, hvorfor ogsaa en Legende derom kunde ud- 
danne sig i den bekendte Formel, at først nåar Verden forgaar, 
vil Hestens højre Fod have naaet Jorden, Fig. 1. 
Men større Interesse end Stillingen i Fodskiftet har dog 
maaske vore tre Brakteat-Hestes uforholdsmæssig 
lange eller høje Øren, thi ifølge S%r Moniers ovenfor cite- 
rede «Brahmanism and Hinduism» skildres just «the mythical 
horse» med Ordene «high-eared and assigned to the god 
Indra Edit Sl 0S31 329): i 
Til Fuldstændiggørelse af Paralleliseringen imellem de to 
sidste Hestebrakteater og lamaisk-buddhistiske Tempelbilleder 
hører dog endnu ved enkelte Figurer at minde Læseren om, 
32 
