42 Japetus Steenstrup. 
Med dette Tempelbilledernes ydre Nagamærke ved alle 
højtidelige Lejligheder syntes mig det ovenfor antydede Udstyr 
af Hoveddækket påa nunævnte Brakteaters Figurer at have en 
ikke ringe Lighed, skønt det paa Brakteatbillederne aldrig 
udgik fra Personens Nakkeparti, men altid var en umiddelbar 
Forlængelse af dennes Hoved- og Haardække. Dette fortsætter 
sig nemlig bagtil i en mere eller mindre lang slangekropagtig 
Skikkelse, der ender i et tydeligt Dyrehoved og altid gør en 
lignende Krumbøjning op over Personens Hoved. Dette Dyre- 
hoved var jo vistnok dengang som oftest kaldt et Fuglehoved, 
men dets Lighed med Fremstillinger af Slange- og Drage-Hoveder 
var umiskendelig, og derfor tror jeg endnu ikke, at det var 
uberettiget af mig at formode i disse Ligheder et Vink om 
Nagaslægtskab. Dengang var det, som det er endnu, blot en 
Henstilling til kyndiges nærmere Overvejelse. 
Det maa i denne Henseende vel erindres, at Personer af 
Nagastammen, og det baade kvindelige og mandlige, ogsaa 
påa selve Templernes Billeder og Relieftavler findes fremstillede 
med et ganske andet Udseende end hint fuldt menneskelige 
blot med det tilsatte ydre Slange-Emblem. Vi se dem endog 
optræde i den fulde Modsætning hertil som rene Slange- 
skikkelser — dog ufravigelig efter Brilleslangens Typus 
og med denne Slangeslægts karakteristiske Holdning af Hoved 
og Hals og dens ejendommelige Evne til vilkaarligen at kunne 
udspænde Halsens Hud til et fladt Skærmtag (Englændernes 
saakaldte «Hood»). Jeg minder desuden om, hvorledes Nagaerne 
ofte i denne Slangeskikkelse ere skildrede som rullende den 
lange Slangekrop op over Dagoper og om andre Helligdomme, 
som de have paataget sig at beskytte; hvorledes denne Krop, 
naar Nagaen udfoldede sine Snoninger og gled over den sandede 
Jord, efterlod paa- denne en Fure som dens Spor; og såa 
fremdeles. 
Men ikke mindre hyppigen træffe vi Nagaer af begge Køn 
i buddhistiske Templer og Helligdomme fremstillede halvt i 
40 
