46 Japetus Steenstrup. 
og det Vaaben, hvormed dens Gift indbringes i det ramte, i jydsk 
Tungemaal «blæste» Dyr. (Jfr. «Blæsorm» — Hugorm). 
I hvert Fald vinder dette første Indtryk i Styrke, naar man 
dvæler ved en mærkelig Forskel, der er udtrykt i de to Menneske- 
Ansigter. Paa Brakteaten til højre, Fig. 36, er Tungen fremstrakt 
af en Mundaabning, der ligner den sædvanlige paa Brakteat- 
figurerne, medens paa Brakteaten til venstre, Fig. 35, der har 
et mindre menneskeligt Profil, er en triangulær Mundaabning, 
og denne omgrænser netop en Form af Under- og Overmund, 
der umiskendelig minder Zoologen om disse Partier hos en 
Slange. Med disse Forbemærkninger om de fælles Træk — dog 
blot endnu tilføjende, at begge Brakteater ere fundne i Danmark 
— vender jeg mig i Korthed til de særlige Forhold hos hver 
enkelt af dem. 
Figuren tilvenstre, Fig. 35,. den bevisligen i Sjælland 1842 
fundne Brakteat, ses — med Undtagelse af de nævnte Træk 
ved Mandens Mund — at give den os fra de egentlig «nordiske - 
Brakteater» saa velbekendte Fremstilling: et stiliseret oxehornet 
Dyr foran Guddoms-Skikkelsen eller, som det saa længe og såå 
almindelig har været udtrykt, «med et Menneske- Hoved svæ- 
vende over Dyrets Ryg». 
Rundt med den indre Rand har Brakteatskiven en lang 
Omskrift af meget tydelige, sædvanlige Brakteatruner, afdelt ved 
tre ulige Skilletegn i flere Partier. Denne har hidtil været uden 
al Betydning for de billedlige Fremstillingers Forstaaelse, da 
Nordens Runologer (Stephens, Bugge) ikke have formaaet 
at tyde den mindste Stavelse af Indskriften. De vedkende sig 
vel dens enkelte Runestave, men kende hidtil ikke' det Maal, hvori 
Runerne tale. Da vi saaledes til Besvarelsen af Spørgsmaalet, 
om et Slange- Menneske muligvis er formummet tilstede paa 
denne Brakteat, ventelig for lange Tider endnu maa give ÅAf- 
kald paa al Hjælp fra Skrifttolkningens Side, er det heldigt 
for os, at Brakteaten i «Billedskrift», ifølge de ovenfor op- 
44 
