Bidrag til Svømmefuglenes Fysiologi. ER 
taaltes saaledes ikke ret længe. . Imidlertid kunde man bemærke, 
at de undersøgte Svømmefugle, naar de overhovedet overlevede 
en forholdsvis langvarig Suspension, saa godt som strax, 
efter at Spærringen var ophørt, gik over til energiske ÅAande- 
drætsbevægelser og ikke behøvede kunstig Respiration for at 
komme sig, i Modsætning til hvad man hyppigst finder hos 
almindelige varmblodige Dyr. De Oplysninger, der kunde skaffes 
om Fuglenes Dykning i naturlig Tilstand, lærte, at de herved i 
Reglen-kun blev faa Minutter under Vandet, Lomvien dog ofte 
betydelig længere end Lunden; men denne Dykning af Minutters 
Varighed kunde fortsættes den ene Gang efter den anden med 
overordentlig korte Mellemrum; hyppig viser Fuglen kun et 
Øjeblik Hovedet over Vandet. Herefter maatte man slutte, at 
disse Dyr vel noget længere end almindeligt kunne taale kom- 
plet Aandedrætssuspension; men at deres Hovedforskellighed fra 
de ikke dykkende Dyr dog væsentligst er at søge deri, at de 
kunne taale gentagen Aandedrætssuspension af flere Minutters 
Varighed kun kortvarig afbrudt ved en enkelt Respiration og 
vel at mærke paa samme Tid udføre et betydeligt Arbejde. Det 
Billede, man saaledes faar af Svømmefuglenes Dykken i naturlig 
Tilstand, er et andet, end det man faar ved Neddykning af tamme 
Ænder eller af de Heldykkere, der som omtalt bleve prøvede 
efter at være holdt længere Tid i Fangenskab. Naturligvis vilde 
det ogsaa være ganske nytteløst for Dykkefuglene at kunne ud- 
holde langvarig Aandedrætssuspension, naar de herved skulde 
henfalde i en apathisk Tilstand; deres stærkeste Arbejdsperiode 
falder just under Dykningen. For øvrigt synes Forholdet at 
være det samme for de dykkende Pattedyrs Vedkommende, kun 
at disse (Sæler og Hvaler) ere bedre Dykkere end de Svømme- 
fugle, jeg havde Lejlighed til at undersøge.  Finhvalernes 
Respiration foregaar, nåar Dyrene svømme kraftigt men ufor- 
styrret omkring, omtrent kun 3 Gange i Minuttet, altsaa langt 
sjældnere end for andre Pattedyrs Vedkommende; og hvad Sæl- 
hundenes Respiration angaar, har P. Bert ved et enkelt Forsøg 
» 
