220) Chr. Bohr. 
wii 
eller nærstaaende Pattedyr, kan Hovedgrunden ikke søges i den 
større Iltmængde, der er i Blodet, da dette rigelig opvejes af 
det livlige Forbrug pr. Kilo; men der måa være andre Aar- 
sager til Stede. 
Det kunde tænkes, at der ved Neddykning under Vand 
indtraadte et ringere Stofskifte, forbundet med et Temperatur- 
fald. Herved kunde maaske Livet opretholdes i længere Tid, 
paa samme Maade som den almindelige Mus, saafremt den 
omgivende Temperatur er ringe, efter Bock's Undersøgelser 
kan blive koldblodig ved formindsket Lufttilgang og opretholde 
Livet ved et: minimalt Forbrug af Ilt; men i bekendte Tjil- 
fælde af denne Art falder Dyret hen i en apathisk Tjilstand. 
Noget saadant kan vel blive Tilfældet med tamme Svømmefugle 
(Ænder), der holdes i længere Tid neddykkede under Vand; men 
det er ikke Tilfældet for de vilde Svømmefugles Vedkommende, 
der ere Heldykkere, og som just under Dykningen udføre et be- 
tydeligt Arbejde ved at svømme; heller ikke ser man hos disse 
Temperaturen falde, uden at Døden indtræder. Endvidere vise 
Forsøg, som skulle omtales i det følgende, at Stofskiftet ikke 
falder under Spærring af Trachea. Det ligger da nær at an- 
tage, at Dykkefuglene ikke forringe Stofskiftet, men forandre 
dets Art, naar Luftadgangen forhindres. Det vil i saa Henseende 
være en videre Udvikling af den alle varmblodige Dyr iboende 
Evne til at forlægge de forskellige Faser i Stofskiftet til for- 
skellig Tid"). For at prøve en saadan Formodnings Berettigelse 
er det nødvendigt at anstille Respirationsforsøg og særlig at 
bestemme den respiratoriske Kvotient under forskellige Forhold. 
Dertil ville vi nu vende os, idet vi først betragte Respirationen 
før og efter Aareladning, samt hvad det direkte Forsøg lærer 
os om Aareladningens Indflydelse paa Evnen til at taale Aande- 
drætssuspensionen. 
Med Hensyn til det sidste Spørgsmaal anstilledes følgende 
1) Se Bohr og Henriques 1. c. 
