260 J. L. Ussing. 
øvvererøtovtec Tyv cxyvyv, og I1: doynatat Oddo etonrovto petå 
ovupæviacg etc Tyv dpynotpav xat mixtar téccapeg dvéfPnoav 
ét Tyv oxnvyv. Og hos Romerne bruges det ganske al- 
mindelig saaledes; se f. Ex. Indskriften om Augusts Sæcular- 
lege, Ephemeris epigraph. VIII, 231 v. 100: in scaena quoi 
theatrum adiectum non fuit. v.153: theatrum positum et scaena, 
og ofte hos Forfatterne lige fra Cicero og Cornelius Nepos 
aprodire in scenam», «agere in scena», «gestus scenicus» 0. a. 
Iapacoxpvia 
er, som Ordet viser, de Dele af Bygningen, der ligge ved 
Siden af oxpvy. I Athens Theater vise disse sig først (i det 
4de Aarh.) som to firkantede Rum, der springe frem paa Siderne 
af Skenebygningen, 7 M. brede og 5 M. dybe, efter Dorpfelds 
Rekonstruktion med 6 Søjler foran og 4 paa Siderne. Trækker 
man en Linie imellem deres Forsider, bliver denne Tangent til 
Orchestras Cirkel. Den Del af Skenebygningen, som ligger 
imellem dem, har samme Længde som Orchestras Diameter. 
Pladsen mellem Paraskenierne bliver altsaa en Rektangel 20,80 M. 
lang og 4,90 bred. Er nu dette den egentlige Skueplads, hvor 
Skuespillerne agerede?  Skulde de virkelig altid have holdt 
sig allerbagest og fjernest fra Tilskuerne, naar de havde hele 
den foran liggende Orchestra til deres Raadighed? Der maa 
sikkert være en anden Grund. Vi have set, at Skenebygningens 
Facade i Almindelighed forestillede et Palads med en Søjlegang 
foran; men dette passede ikke altid; Stykket kunde kræve en 
anden, f. Ex. en landskabelig Baggrund, der da maatte frem- 
bringes ved en paa Tæpper eller Trætavler malet Baggrunds- 
dekoration. Vi høre, at man, naar man skulde vise det indre 
af Paladset, har hjulpet sig med et efter vore Forestillinger 
noget naivt Middel, idet man aabnede den store Dør, og saa 
skød en Estrade frem (xxx, SÉ£wotoa); de derpaa staaende 
Skuespillere antoges at staa inde i Huset. Vi høre ogsaa Tale 
8 
