(853) 
se) 
w 
Julius Thomsen. 
som det altid er Tilfældet, naar Atomvægten skal afledes af den 
kvantitative Sammensætning af en eller anden Forbindelse af 
Stoffet. . 
Mine omtalte Forsøg førte til det Resultat, at naar 1 Gram 
Aluminium opløses i Kalilud paa den angivne Maade, frigøres 
0,11190 Gr. Brint. Da nu hvert Atom Aluminium ved Opløs- 
ning giver 3 Atomer Brint, maatte altsaa Atomvægten for Alu- 
minium blive 3:0,11190 eller 26,810, naar Brintens Atomvægt 
sættes lig 1. Ligesaa gav mine Undersøgelser det Resultat, 
at der til Forbrænding af den ved Opløsning af en Vægt- 
enhed Aluminium udviklede Brint udfordres 0,88787 Gr. Ilt. 
Da nu 1. Atom Aluminium svarer til 3/2 Atomer Ilt, saa vilde 
dets Atomvægt, naar Iltens Atomvægt sættes lig 16, blive 
FOREIGN BET STEeller 270 SE 
Disse Resultater vilde nu være gyldige, dersom det opløste 
Aluminium havde været fuldstændig frit for fremmede Stoffer, 
og dersom tillige de omtalte Forsøg havde givet de absolute 
Vægtmængder af Brint og Ilt, som svare til en Vægtenhed af 
Metallet. Medens disse Hensyn ganske kunde lades ude af 
Betragtning ved Bestemmelse af Forholdet imellem Brintens og 
Iltens Vægt paa Grund af den i Forsøgene anvendte Fremgangs- 
maade, stiller Sagen sig anderledes, naar det gælder at bestemme 
det absolute Vægtforhold imellem Aluminium og Brint eller Ilt. 
For at kunne benytte de vundne Resultater til en Beregning af 
Aluminiumets Atomvægt maatte der altsaa dels foretages en 
Undersøgelse af det benyttede Metals Indhold af fremmede 
Stoffer, dels maatte selve Opløsningsprocessens volumetriske 
Forhold underkastes en nærmere Undersøgelse. 
I. Analyse af det benyttede Aluminiummetal. 
Som det vil erindres, maatte Metallet i de omtalte Forsøg an- 
vendes i Pladeform, udklippet til smalle Strimler, og da der i 
samtlige Forsøg blev benyttet henimod 500 Gram Aluminium, 
kunde der selvfølgelig ikke tilvejebringes Metal af en absolut 
Renhed; men saa rent Metal som muligt blev ved Velvilje stillet 
2 
Es 
