Overordentligt Møde. ( 78 ) 24. Oktober. 



selve hans System angaar, behøver jeg ikke at komme ind 

 paa, hvorledes det var en Halvhed, et Mæglingsforsøg mellem 

 det gamle og det ny. Men hvad jeg ønsker at fremhæve er, 

 at Halvheden hænger sammen med hele hans Verdensanskuelse, 

 med hele hans Livsanskuelse. Igennem sine Undersøgelser 

 over Kometerne var han kommet til det store og afgørende 

 Resultat, at de saakaldte Himmelsfærer, der tidligere antoges 

 at bære Stjernerne, ingen Realitet havde, Himlen var i det 

 hele ingen fast Materie, men en flydende og gennem trængelig 

 Substans, og Stjernernes Bevægelse skyldtes en indre Trang'. 

 For saa vidt var han inde paa en Vej, der kunde føre til en 

 Opløsning af hele den gamle Verdensbetragtning , og dette 

 hans Synspunkt indbragte ham Giordano Brunos beundrende 

 Tak 2, medens han derimod mærkeligt nok ikke synes at have 

 kendt hin banebrydende Tænkers Skrifter, Selv saa han i 

 denne Opdagelse sin skønneste Sejr over den aristotelisk- 

 skolastiske Spekulation. Men paa et andet Punkt forblev han 

 ganske i denne. Han gik som den baade ud fra, at Jorden 

 var Verdens Midtpunkt, og fra, at dens Væsen trods visse 

 elementære Ligheder var grundforskelligt fra Himmellegemer- 

 nes. Medens disse var lysende og evigt bevægelige, var Jorden 

 træg og tyk, ikke egnet til Forandring i Rummet. Det inter- 

 essante er imidlertid hvad der tiltaler ham ved denne Fore- 

 stilling. Himlen er for ham den mest ophøjede og den 

 værdifuldeste Del af Universet, og den er det, netop fordi 

 den i Modsætning til Jorden er den bevægelige Del, thi Be- 

 vægelsen er Udtrykket for det mest ophøjede^. Her er det 

 imidlertid, at Halvheden kommer frem i hans Anskuelse. 



' Kepler, Opera I, 44. Favaro, Garteggio inedito di Ticone Bralie etc. 

 S. 399—401. Tycho Brahe, Epistolae astronomicae S. 190. 



== Jordani Bruni Opera (1879) Vol. 1. P. 1, 219. Jvfr. Høffding, Den 

 nyere Filosofis Historie I, 117. 



^ Epistolae astronomicae S. 191. 



