24. Oktober. ( 71) ) Overorden lligt Møde 



Naar han skal forklare det mærkelige, der ligger i, at det 

 mest ophøjede er til for det underordnedes Skyld, Himlen 

 for Jordens — thi dette mener han stadigt — , da nøjes han 

 med, at Skaberen har villet indrette det saaledes, for at 

 Menneskene kan se hans Storhed. Her glipper Tanken for 

 ham, her er han atter inde paa Mystikken. Konsekventere 

 var Kopernikus gaaet frem , naar han netop havde tillagt 

 Himlens yderste Sfære Ubevægelighed, fordi Ubevægeligheden 

 var det ærværdigste ^ 



Hertil kom imidlertid, at de store Afstande mellem Jorden 

 og Fiksstjernerne, som det kopernikanske System forudsatte, 

 skræmmede ham, ikke alene af rent astronomiske Grunde, 

 men ogsaa fordi de forekom ham et Brud paa Harmonien og 

 Symmetrien i Naturen, den som han netop fandt udtrykt i 

 sit System 2. Det harmoniske og symmetriske var for ham af 

 den største Værdi. Det flettede sig paa mystisk Maade ind i 

 hans Astronomi og i hans Kemi, det var for ham tillige Skøn- 

 hedens ypperste Form, som han gjorde til normgivende for 

 sine Bygninger og deres Omgivelser^. Ikke lidt var der i det 

 hele hos Tyge Brahe af Skønhedsdyrkeren, og i Sammenhæng 

 hermed turde det siges, at der i ham var en betydelig digte- 

 risk Evne. Desværre, hans Digte hører paa Grund af deres 

 Sprog ikke vor Nationallitteratur til, og højst tvivlsomt er det 

 vel, om han havde formaaet at bøje Modersmaalet ind under 

 Versets Form; tillige er de tunge, fulde af lærd og mytologisk 

 Apparat. Men saa sandt som det at være Digter er i bunden 

 Stil at give et ægte Udtryk for dybe og oprindelige Stemninger 

 og Følelser, saa sandt var Tyge Brahe Poet. 



Det er rimeligvis umuligt at angive, hvilke enkelte Mænd 



^ Copernicus, De revolutionibus orbium caelestium libri VI (1873), S. 

 24. Jvfr. Høffding I, 98. 



* Epistolae astronomicae S. 192. 



3 Friis, Tychonis Brahei Epistolae 1568—87 S. 58. 



