OVERSIGT OVER DET KGL, DANSKE VIDENSKABERNES SELSKABS 

 FORHANDLINGER. 1901. N" 2 



OM OPEnDFLSE]^ Ål IfO&LE SYA&E RØDDEE 

 I SEMITISK 



AF 



FR. BUHL 



(meddelt i mødet den 8. FEBRUAR 1901) 



Til de væsenligste Fremskridt i den semitiske Sproglære 

 maa vistnok regnes Opfattelsen af de saakaldte hule 

 Rødder {mediae w og j), af Rødderne mediae geminatae og af 

 Rødderne ultimae tv og j som Udvidelser af oprindelige Rød- 

 der med 2 Konsonanter, som Sproget har søgt at nærme til 

 Treradikalsystemet ved at forlænge den mellemste Vokal, ved 

 at fordoble den sidste Konsonant eller ved at forlænge den 

 udlydende Vokal. Navnlig i den Skikkelse, som Wellhausen^ 

 har givet denne Hypothese, hvorefter w og j i den først- og 

 den sidstnævnte Rodklasse ere de sidste Udløbere af en Proces, 

 hvis Grundlag er en Forlængelse af det normale imperfektiske 

 u og i i Former som jaqum og jabin^ resp. jahlu og jabni, 

 er den ustridig en meget frugtbar Forklaring, der paa en sim- 

 pel og let Maade løser Vanskelighederne. Den ældre Forkla- 

 ring derimod, der gik ud fra Rødder med 3 Konsonanter 

 {qwm, hjn — hliv^ bnj) og søgte at hjælpe sig ved Antagelsen 



1 I Skizzen und Vorarbeiten, 6. Bind, 550 ff. — En lignende Opfattelse 

 har iøvrigt allerede Zimmerx gjort gældende i sin Vergleichende Grammatik 

 der semitischen Sprachen, S. lo7 f., men ganske vist kun antydningsvis. 



1 



