Moræner i den islandske Palagonitformalion. 151 



De niorænelignende Brecciers Kornstørrelse varierer over- 

 maade meget fra Sted til andet; lerfine Partikler, Sand, 

 Grus og Blokke, undertiden af enorme Dimensioner, fore- 

 kommer i det hele taget regelløst mellem hverandre. Hele 

 Blandingen er hærdet til en fast Klippe, der ikke sjælden er 

 smukt forkløftet, saaledes at Blokke og Bindemiddel gennem- 

 kløves, som om Klippen var en ensartet Masse. Ofte ser man 

 hist og her smaa linseformede Partier af mer eller mindre 

 tydelig lagdelt „Ler". Sand og finere Grus: saadanne lagdelte 

 Smaapartier findes navnlig tæt op til (ofte paa den formodede 

 Læside af) større Blokke og kan maaske tildels forklares paa 

 den Maade, at ved Isens Bevægelse henover store Blokke, der 

 relativt blev tilbage, er dens Underflade bleven udhulet, og at 

 det under Isen strømmende Smeltevand har aflejret Sand og 

 Grus i disse Hvælvinger. 



Bortset herfra viser Morænebænkene desuden ikke sjælden 

 et Slags Lagdeling, der oftest er uregelmæssig; „Lagene" er 

 ofte bøjede saaledes, at Konveksiteten har en Retning modsat 

 den, man maa formode at Isbevægelsen har haft. 



At disse „Breccier", hvortil der sigtes, i Virkeligheden er 

 Bundmoræner, forekommer mig at være hævet over al rimelig 

 Tvivl ved: 



J. Deres ovenfor beskrevne Struktur. 



:2. Blokkenes Beskaffenhed ; de er i Reglen kantstødte ; 

 ikke sjælden viser de snmkke Skurstriber: saaledes fandtes en 

 af de mest typiske Skursten, jeg har set, i det antagelig omtr. 

 100 F. mægtige Breccielag. der i stor Frastand er synligt som 

 et graaligt Bælte midt i Burfells stejle Fjældside. 



3. Ved at Breccierne i nogle Tilfælde med Sikkerhed kan 

 ses at hvile paa Klippeflader, der har et typisk isskuret Ud- 

 seende (Biirfell, Berghylsfjall). 



4. Nogle Steder, hvor morænelignende „Breccie" hviler paa 

 Basalt, finder man. at den sidstes Overflade er knust til 

 kantede Brudstykker, der som Lokalmoræne udgør Breccie- 



