154 Helgi Pjetursson. 



taget i den paa ny fremrykkende Jokels Bundmoræne, der 

 dog, som vi har set, ikke er den yngste Moræne. Den sidste 

 Nedisning repræsenteres af leret Grus, der sammenlignet med 

 „Palagonitmorænerne" optræder i paafaldende ringe Mængde. 

 Saavel heraf som af de meget betydelige Dislokationer, som 

 bevislig har fundet Sted, efter at endog de øverste „Palagonit- 

 moræner" aflejredes, sluttede jeg^, at Landet er blevet 

 mindre siden de ældre Nedisninger. Det forekommer mig, at 

 de interessante Iagttagelser, der meddeles af Ad. S. Jensen i 

 hans senere udkomne Afhandling „Om Levningei- af Grund- 

 vandsdyr paa store Havdyb mellem Jan Mayen og Island" -, 

 ogsaa peger i denne Retning. I nævnte Afhandling påaviser 

 denne Forfatter Sandsynligheden af en Sænkning af Hav- 

 bunden paa det anførte Omraade, „hvis Maksimum ikke kan 

 anslaas til ringere end hen ved 8000 Fod (ca. 2500 Meter)". 

 Denne uhyre Sænkning „antages at have fundet Sted hoved- 

 sagelig under den store Nedisning" ^. 



Men hvilken af de islandske Nedisninger var „den store" y 

 Saa meget synes overvejende sandsynligt, at den fandt Sted 

 før den Interglacialperiode , der betegnes af de isskurede 

 doleritiske Lavaer, selv om hele Landet har været isdækket 

 siden den Tid (rimeligvis mer end een Gang.) 



in. Iagttagelser fra Sommeren 1900. 



Uagtet Sydlandets Breccieformation for allerstørste Delen 

 endnu ikke er bleven undersøgt m. H. t. de ældre Moræner, 

 rejste jeg i Sommeren 1900 over Kølen til Nordlandet, da det 

 forekom mig at være af stor Interesse at se, om de gamle 

 glaciale Dannelser optraadte over alt i Breccielandet eller ude- 

 lukkende var knyttede til Sydlandets Palagonitformation ; det 



' Anf. Afhndl. p. "288. 



■' Vidensk. Meddel, fra den Naturli. Foi-en. 19UU, p. "228-:239. 



' Anf. Afhndl. p. 237 og 'i'ih. 



8 



