Moræner i den islandske Pakgonitformation. 157 



Moræne, straks i Frastand kendelig ved. at det giaa Binde- 

 middel optræder 1 meget større Mængde, og at Stenenes 

 Størrelse varierer meget mer end i det overliggende Konglomerat. 

 Skurede Sten iagttoges i Morænen. Nede paa Stranden fandtes 

 i fast Klippe doleritisk Basalt, som syntes at fortsættes ind- 

 under Morænen. Her iagttoges ogsaa en stor Basaltgang med 

 N.— S. Retning. Kystklipperne stiger nordefter til en Højde 

 af antagelig mindst 200 F. og er næsten lodrette. De kan 

 kun undersøges fra Stranden, hvorfra jeg ved Vandets Stigen 

 blev nødt til skyndsomst at søge tilbage til det Sted, hvor jeg 



k ^3^^ Og g Ol . A 



■ Q . ^ ^ ■ ■ 3 • V ^ 



■(/■ ..\: .:..\~..-.\ prrr-~T— XTT: Havels ti i Via u. 



Fig. 1. Profilskizze af et Stykke af Klippevæggen 



syd for Keta. d f/' (V — Dolerit, /.• = Konglomerat. 



m — Moræne. 



var klavret ned, uden at have kunnet se tilstrækkelig længe 

 paa denne mærkelige Klippevæg. Det Doleritlag, der er øverst 

 i Klinten, hvor jeg var konnnen ned, kiler sig ud nordefter i 

 Morænen, det underliggende Konglomerat forsvinder ligeledes, 

 og et nyt, mægtigt Doleritlag kommer tilsyne over den tykke 

 Moræne (Fig. 2). Noget længere nordpaa saas igen et Basalt- 

 eller Doleritlag hvilende paa lagdelt Sandsten indkilet i Moræne- 

 væggen. Maaske kan dette forklares ved, at under en Oscilla- 

 tion af Isranden har fremtrængende Lava søgt til Elvlejerne i 

 Morænen; senere blev det hele igen begravet under Is, der 

 leverede Morænen over Doleriten og Konglomeratet. Endnu 



11 



