158 Helgi Pjetursson. 



senere paat'ulgte den langvarige Interglacialperiode, i hvilken 

 de doleritiske Udbrud hovedsagelig falder. 



Midt paa Skagafjorden hæver den berømte Drangey sig 

 op over Bølgerne med yderst stejle Klippesider ^ Den bestaar 

 af „Breccie", og paa Grund af Bjærgartens Farve er jeg til- 

 bøjelig til at formode, at denne Breccie idetniindste tildels er 

 Moræne. 



Skagafjordens Kyst var det vestligste Sted, hvor jeg i 

 Nordlandet fandt „Palagonitmoræner". Det østligste Sted, 

 hvor disse Dannelser blev iagttagne, var Axarfjord-Jokulsåens 

 Kløft. 



Nedenfor det imponerende Vandfald Dettifoss strømmer 

 Jokulsåen af Sted i en meget dyb Kløft, hvis stejle Vægge 

 bestaar af Dolerit-; dog forekom det mig, som om det nederste 

 Lag, nede ved Elvens Overflade, var en graalig „Breccie". 



En kort Strækning fra Vandfaldet saa man temmelig haardt 

 Morænegrus over Doleriten. 



I Nærheden af de bekendte, mærkværdigt udseende 

 Hljo5aklettar er der Aasrygge, der be- 

 staar af Moræneklippe. Ryggene er 

 tildels grusdækkede; men saavidt jeg 

 kunde se, er her ikke Dolerit over Mo- 

 rænen, som dog maa være ældre end 

 den sidste Nedisning af Egnen; rimelig- 

 } vis er dette at betragte som „ Breccie" - 



Fig. ?>. Prolilskizze fra Jo- øer, der er blevne omflydte af Dolerit- 



kulsåens Bred nedenfor g^j.^j^^^^j^^^ 



Svinadalur. dfP = Dolerit; 



m = Moræne; e = Elven. Noget længere nordpaa, ikke langt 



fra Gaarden Svinadalur iagttoges føl- 

 gende Profil et Sted, hvor man kunde komme ned til Elven 

 (Fig. 3): 



' Denne er afbildet S. o i D. Bruuns ovennævnte Afhndl. 

 ^ En Del af denne Kløft er — hvis jeg ikke husker fejl — afbildet i 

 Keilhacks ovennævnte Afhndl. 



1^ 



