Et Møde i Yidensk. Selsk. for halvandet hundrede Aar siden. 199 



vilde komme til at siville sig ved deres ufortiente Ære-Titel, 

 og derimod nødes til at antage Navn af det menniskelige 

 Kiøns Fiender, ja neppe holdes verdige til at hede Menni- 

 sker." 



Som Modsætning til denne i saa kraftige Træk afmalede 

 falske Storhed fremstiller Taleren derpaa den afdøde Dron- 

 ning, der havde gjort „vor Nordiske Titum lykkelig", som et 

 Mønster paa den sande Storhed baade i hendes Liv og i 

 hendes Død, idet han stærkt fremhæver følgende Træk fra 

 hendes Dødsleje: 



„Da Hendes Majestæt blev erindret om at berede sig til 

 Døden, kunde hun med en forundringsværdig Rolighed give 

 det heroiske Svar: Skulde jeg nu først berede mig 

 til Døden, da vilde det maaskee blive for sildig; 

 dette er noget, jeg i mange Aar haver lagt Vind 

 paa. Et Svar, der med gyldene Bogstaver burde hamres i 

 i Tidens Minde, for at tiene til deres Beskiemmelse, der for 

 at synes klogere end andre, blive ryggesløse, og lade sig at 

 skammelige Vellysters Strøm bortrive, indtil de hovedkuls 

 styrtes i Evighedens bundløse Hav.'- 



Talen, der udkom i en overordentlig smuk Udstyrelse 

 (i stor Kvart), er ledsaget af en Række danske Æredigte til 

 Forfatteren af forskellige litterære Personligheder. Deriblandt 

 indtager et længere Digt (dat. Kbhvn. 52. Maj 1752) af Sel- 

 skabets Medlem T. Klevenfeldt den første Plads som „Til- 

 skrift til Høy- og Velbaarne Herre, Hr. CHRISTIAN Greve af 

 Holstein-Ledreborg, Deres Kongelige Majestets høyst-betroede 

 Lehn-Secretair". Det er ellers fra helt andre Sider end den 

 poetiske, vi kende Klevenfeldt, særlig som den passionerede 

 Samler, navnlig af Bidrag til den danske Adels Historie; men 

 det lader til, at han heller ikke har savnet Evne til metrisk 

 Behandling af Sproget. Jeg skal tillade mig at anføre en lille 

 Prøve : 



11 



