^00 Holger Fr. Hohdam. 



HeiT Greve! Lærdes Haab og Fiyd, 



Søn af saa stor en Fader, 

 Du Dine Fædres Arve-Dyd 



Og Fodspor ey forlader; 

 Din Ungdoms første For-Aars Spring 



Dig spaade Held og Lykke, 

 Da i de Lærdes Cirkel-Ring 



Du giorde Mester-Stykke; 

 Da Du blev seet og hørt og kient 



I sidste Jubel-Glæde 

 Som den, der havde da fortient 



Et Lærdoms Høye-Sæde; 

 Vi saae da alt Din Tinding grøn 



1 fulde Blomster-Knoppe ; 

 Men nu, som Viisdoms Ægte-Søn 



Du groer til PhuU Toppe. 



For at vise den iinge haabefulde Greve i det fulde Lys 

 giver Klevenfeldt derpaa en lidet smigrende Skildring af den 

 unge Adels, „de forkerte Junkeres" sædvanlige Færd, idet han 

 bl. a. tiltaler dem saaledes: 



Forkierle Junker, Landets Skam, 



Og Tidernes Vanære! 

 Agt paa Grev Holstein; Du af Ham 



Kan andre Noder lære; 

 Forstaaer Du ikke RominerS^vo^, 



Naar vores Rhetor taler, 

 Saa læs i denne Danske Bog, 



See saa, hvor høyt Du praler; 

 See hid, hvor Grevens Laurbær gror 



Blant Mirten og Ci/presse ; 

 Hånd alt i Phæbi høye Chor 



Kand siunge Høytids Messe: 

 Hvad Under? Du for Suus og Duus 



Nep' har til Bogen lugtet, 

 Men i Ejjaminondæ Huus 



Er Hånd til Dyd optugtet. 

 13 



