32 S. Sørensen. 



bleven henotheistisk- eller man kunde maaske sige kollektiv- 

 polytheistisk , idet de enkelte Guder i en væsentlig Grad 

 mister deres Individualitet og tilsammen danne et System, 

 som man kunde sammenligne med et Urværk, hvor det ene 

 Hjul er lige saa nødvendigt for det heles Virksomhed som 

 det andet. Der bliver dog en Mængde individuelle Træk til- 

 bage, som ikke blot ikke kunne udledes af Systemet, men 

 daarlig passes ind deri, f. Eks. Guden Rudra (den senere Qiva), 

 Vishnu's 3 Skridt, etc. Disse Træk maa være nedarvede, 

 eller stamme fra ganske anderledes positive og individuelle 

 religiøse Forestillinger. Under det hele gaar der en panthei- 

 stisk Understrøm, som undertiden kommer helt op til Over- 

 fladen: Udtalelser om, at alle Guder ikke blot udgøre et for 

 Verdens Bestaaen nødvendigt System, men ere forskellige 

 Former af og Navne paa den samme Grundkraft; Ildguden 

 Agni spiller saaledes ret ofte en saadan Rolle. Ogsaa et 

 mere monotheistisk — eller deistisk — Præg kan Spekulationen 

 antage, idet man tænkte sig en Skabergud, som havde skabt 

 — eller indrettet — det hele: denne Tankegang udmundede 

 senere i Skaberguden Brahman. 



Kultus'en bestod i Ofre med tilhørende Formler og Sange 

 (brdhman) og synes at have haft en saa at sige Schama- 

 nistisk Oprindelse. Den virkede som en Slags Trolddom og 

 er ganske nødvendig til Verdens Bestaaen; det normale er 

 endnu i Rg-Veda, at Guderne vod den inciteres og styrkes 

 til deres Virksomhed og ikke kunne udføre den uden den; 

 men allerede her kommer den Tankegang til Orde, at det er 

 Kultus'en selv, der udfører de Handlinger, som ellers tilskrives 

 Guderne, og faktisk endte det med, at Guderne reduceredes 

 til blot at være uundværlige Navne, som skulde forekomme i 

 Trylleformlen. Neutrumsordet Brdhman blev tilsidst Navnet 

 paa det absolutte, det eneste virkelig værende, der „som en 

 Troldmand" fremkaldte Skinnet af den i Erfaringen givne 

 Mangfoldighed. 



2 



