Et Stykke indisk Religionshistorie. 35 



blot modus A'ivendi mellem det gamle og ny, mellem Offer-, 

 Selvplager- og „Himmel" -Religionen paa den ene Side og For- 

 sagelses- og Befrielses-Religionen paa den anden Side, eller, 

 som det ofte kaldes, henholdsvis den gamle „active" Religion 

 (pravrtti) og den passive {uivrtti). Ogsaa her er der i Virke- 

 ligheden ikke Tale om „Aabenbaring" (før langt senere), men om 

 en ny paa Spekulation grundet Livsanskuelse, der smager meget 

 af Pessimisme. Naar alt hvad der kunde opnaas af den gamle 

 Livsanskuelses Goder var temporært og forgængeligt, endogsaa 

 ., Himlen % brød man sig slet ikke om at opnaa det; det eneste 

 varige og virkelige, nemlig brahman og „Befrielsen", blev det 

 eneste, man brød sig om; Interessen for Offrene og Selv- 

 plagerierne faldt bort tilligemed Interessen for deres Formaal. 

 Men det er øjensynligt, at de to Livsanskuelser ere ganske 

 uforenelige; den, der én Gang var bleven greben af den ny, 

 maatte med det sanmie miste al Interesse for den gamle, og 

 det ovennævnte Kompromis kan kun betyde, at de gamle 

 Stadier vare gode eller nødvendige Forberedelser for „Be- 

 frielsen" ; og en saadan Relation mellem to Ting opstilles tyde- 

 ligvis ikke, før man har begge de Ting, .man vil forene, lig- 

 gende for sig. Om et andet tilsyneladende Kompromis skal 

 jeg straks tale. 



Det mærkelige og heldige er nu, at man har tydelige og 

 autentiske Vidnesbyrd om en Brydning mellem disse to An- 

 skuelser, hvoraf man sér, at Overgangen til den ny ikke er 

 sket ganske lydløst og fredeligt, nemlig i Mahabharata. Mens 

 nemlig de gamle Sagn i dette „Digt" ikke fører os videre end 

 til Ofringerne o. lign., Skoven, Selvplagerierne og „Himlen", 

 og paa den anden Side de utvivlsomt yngre, didaktiske Dele 

 for største Delen uforbeholdent tale om „Befrielsen" som det 

 eneste Maal, der er værdt at stræbe efter, diskuteres Spørgs- 

 maalet ret vidtløftiigt i andre Dele af Mahabharata, og i ad- 

 skillige Episoder udgør det selve Nerven i Fortællingen; af 

 disse skal jeg fremhæve følgende. Lige før Krigen udbryder 



