OVERSIGT OVER DET KGL. DANSKE VIDENSKABERNES SELSKABS 

 FORHANDLINGER. 1902. N" 4 



SOKRATES' SIDSTE ORD 



AF 



J. L. HEIBERG 



(meddelt i mødet DEX 13. DEC. 19011 



Som bekjendt dør Sokrates i Platons Phaidon (118) med 

 disse Ord til sin gamle Ven Kriton: „vi skylder Asklepios 

 en Hane; betal ham den endelig og glem det ikke" (a> Kpizcou, 

 s^Tj, zdj [4(TX?-7j7TcuJ difsiXouzv oÅsxrpouua' åXXå aTtodozs xac fiTj 

 ånekijarjze). Den nutildags almindelige Opfattelse af disse Ord 

 er den, at Sokrates dermed vil betegne Livet som en Sygdom, 

 han nu l^liver helbredet fra; derfor paabyder han sine nær- 

 meste at bringe Lægeguden det Offer, man plejede at yde 

 ham til Tak for en Helbredelse. Særlig grelt hedder det f. Ex. 

 hos Aars, Sokrates S. 242: „Til Asklepios, Lægekunstens Gud, 

 var det Skik at ofre en Hane, naar man var bleven frisk igjen 

 efter en Sygdom. Med dette merkelige Ord siger altsaa So- 

 krates, at nu har han overstaaet al Sygdom og Skrøbelighed, 

 Døden er ham Gjennemgangen til den fulde og sande Sund- 

 hed". Mere forsigtigt og med en betydningsfuld Nuance siger 

 Prof. Gertz, Sokrates i Fængslet S. 77: „Om Betydningen af 

 disse Ord har man tvistet. Sandsynligvis betragter Sokrates 

 Giften som et Lægemiddel, der hjælper ham til at naa det 

 Maal, han som Filosof stadigt har stilet hen imod: Sjælens 

 Adskillelse fra Legemet. Derfor vil han bringe Lægeguden 

 Asklepios det ham tilkommende Takoffer en Hane". Den 



D. K. D. VID. SELSK. OVERS. 1902. 1 9 



