Sokrates' sidste Ord. 113 



en Hane. Inden vi søger en anden Forklaring, vil det være 

 heldigt at sikre os, at Ordene er historiske. En Tvivl derom 

 er ikke uberettiget, da „Phaidon" paa væsenlige Punkter maa 

 være fri Digtning. Det afgjørende Bevis for Sjælens Udødelig- 

 hed støtter sig paa Idelæren, som tilhører Platon og ikke So- 

 krates; deraf følger, at de Samtaler, som er Dialogens Kjerne, 

 ikke er historiske. Nyere Forskere er gaaet langt videre. Saa- 

 ledes vil Schanz (Hermes XXIX S. 597 tf.) bortforklare Beret- 

 ningen (cap. 4) om Sokrates' Digten i Fængslet, og Joel (Der 

 echte und der Xenophontische Sokrates IP S. 324 ff.) finder deri 

 og i adskilligt andet i „Phaidon" efter sin Sædvane skjult Pole- 

 mik mod Antisthenes. Det kan nu ikke nægtes, at et og andet 

 i , Phaidon", navnlig den stærke Verdensflugt, som ikke i nogen 

 anden Dialog af Platon optræder saa acut, kunde tyde paa 

 Indvirkning fra Antisthenes, og noget maa der jo ogsaa ligge 

 til Grund for Theopomps Insinuation (Athenaios XI 508 c — d), 

 at Platon har plyndret bl. a. Antisthenes' Værker. Det ligger 

 saaledes nær at formode, at den realistiske Skildring af Giftens 

 Virkninger er bygget over Antydninger hos ham, der var til- 

 stede ved Dødslejet (Phaid. 59 b), medens Platon selv var fra- 

 værende ; der er noget frastødende i den Tanke, at Platon ikke 

 skulde have havt andet Materiale til den meget detaillerede 

 Udmaling end en almindelig Viden om, hvorledes Skarntyde 

 plejede at virke paa dødsdømte Forbrydere. Det er ogsaa 

 meget vel muligt, at Antisthenes er den litteraire Kilde for 

 Sokrates' sidste Ord. Og for Schanz' og .Joels Forklarings- 

 forsøg ligger der den rigtige Tanke til Grund, at saadanne 

 Enkeltheder som Sokrates' digteriske Forsøg i Fængslet, der 

 kun staar i en løs og udvortes Forbindelse med Dialogens 

 Hovedmotiv, maa have en Pointe og en bestemt Adresse, hvis 

 de ikke er historiske og fastslaaede Træk i Sokratesbilledet, 

 som allerede, da „Phaidon" blev skrevet, ikke kunde omgaaes. 

 Hvorfor skulde Platon ellers have medtaget dem? Men de 

 fremsatte Hypotheser om Tendensen i Fortællingen om Sokrates' 



9 



