bortgangne Nævius. Det er lige saa ren Prosa, som Ti. Grac- 

 chus' Mindetavle, der anføres af Livius XLI, 28. 



De 4 sidste Indskrifter (543 — 46) ere ganske korte og inde- 

 holde næsten kun .Mummius' Navn. Det er Indskrifter, der have 

 ledsaget nogle af de talrige Konstværker fra Korinth , som han 

 efter de Gamles Vidnesbyrd (s. Mommsen i C. J. L. I , p. 150) 

 indviede rundt omkring i Italiens Stæder, og selv udenfor Italien. 

 De ere fra Trebula, Nursia, Parma, og fra Italica i Spanien. 



Den 2den Indskrift, C. J. 542, er desværre mindre nøjagtig 

 bekjendt. Den er funden i Reate 1483, og kunde endnu henved 

 100 Aar senere læses der af Biskop Marianus Victorius , men 

 er siden forsvunden; vi kunne kun støtte os paa de gamle Af- 

 skrifter, der lade meget tilbage at ønske i Nøjagtighed, hvilket 

 ikke er underligt, da Stenen uden Tvivl har været i en daarlig 

 Forfatning. Efter de forhaandenværende Vidnesbyrd maa den 

 læses saaledes: 



SANCTE 

 DE . DECUMA • UICTOR • TIBEI • LUCILS • MUNIUS • DONUM 

 MORIBLS • ANTIQUEIS • PRO • LSLRA • HOC • DÅRE • SESE 

 LISUM • ANIMO • SUO • PERFECIT • TUA • PACE • ROGANS • TE 

 COGENDEI • DISSOLLENDEI • TU • VT • FACILIA • FAXSEIS 

 PERFICIAS . DECUMAM • UT • FACIAT • VERAE • RATIOMS 

 PROQLE. HOC- ATQUE-ALIEIS- DONEIS-DES -DIGNA-MERENTI 



Det er, som man ser, en gammel Indskrift, vistnok fra 2det 

 Aarh. f. Chr. , forfattet paa Hexametre. Den beretter, at en 

 Mand, hvis Navn nævnes, af en Tiende (decuma) skjænker en 

 Gave til en Gud. Gudens Navn læses ikke, og det kan dog 

 ikke have manglet. I den første Linie læste man s an et e, og 

 dette antog man for en Overskrift. Da en af Kilderne antydede, 

 at der foran dette Ord havde staaet Noget, som ikke kunde 

 læses, supplerede Ritschl p. XI: Hercules sancte, og han an- 

 fører nogle Exempler fra Indskrifter, hvor denne Gud kaldes 

 sanctus eller endog sanctissimus. Det er derfor muligt, at 



