Om et exact Beviis for Umuligheden af et selv- 

 bestemmende Væsens Indvirkning paa Materien. 



Af 

 Prof. R. Kielsen. 



Ilvad Materien er, hvorfra den er, om den har nogen Oprin- 

 delse eller hører til det evigt Værende, det Uoprundne, det er 

 et indvilclet Problem, jeg ikke her skal søge at løse. Men end- 

 skjønt vi ikke kunne gjennemskue IMaterien, ja vel endnu ere 

 langt fra at kjende alle dens Egenskaber og Kræfter, saa er der 

 dog Noget, vi kjende, en Egenskab saa alraeengjældende og karak- 

 teristisk, at hvis den oversees, benægtes eller dog betvivles, saa 

 taber Physiken sit sikkre Grundlag, det er: Materiens Inertie, 

 dens Ligegyldighed mod Hvile og Bevægelse. Intet Legeme, 

 som er i Hvile, bestemmer sig selv til Bevægelse, og intet 

 Legeme, som er i Bevægelse, bestemmer sig selv til Hvile. 

 Inertie er Mangel af Selvbestemmelse: Materien er selvløs. 



At Materien, som «villieløS'> , ikke kan bestemme sig 

 selv til nogen Forandring, udtaler Physiken i den Grund- 

 sætning, at «et Legemes Tilstand med Hensyn paa Hvile og 

 Bevægelse ikke kan forandres uden en udvortes Aarsag». See 

 vi nærmere til og spørge, hvad der egenlig skal forstaaes ved 

 "Udvortes Aarsag» , saa overbevises \i om, at Grundsætningen 

 ikke gjælder udelukkende for blot mekaniske Bevægelser, men 

 for materielle Virksomheder af enhver Art, magnetiske, elektriske. 



