58 



en skjøn Forening af selvbestemmende Virken og materiel 

 Virksomhed. Men et Parallelogram, hvis ene Side, 0Z>, er 

 physisk, medens den anden Side, DE ^ er hyperphysisk, hvor 

 hører det hen? En Mand, der forsikkrer os, at kun hans 

 venstre Been er physisk og bevæges af Muskler og Nerver, 

 men at hans høire Been, uden Muskler og Nerver, er el hyper- 

 physisk Been, et ægte Selvbestemmelsesbeen, hvor hører han hen? 



Vil man gjøre Indsigelse mod Udstykningen og mene, at 

 det Urimelige fremkunstles derved, at man paa udvortes, endelig 

 Maade skiller det ad, som inderlig er lorenet, at hver af Si- 

 derne i det anførte Parallelogram selv er Diagonal i et mindre 

 Parallelogram, hvis Sider igjen ere Diagonaler o. s. frmdl., indtil 

 vi komme til den iboende, gjennemgaaende — immanente — 

 Eenhed af det Selvbestemmende og det Materielle: nu vel, saa 

 maae vi tage denne Forudsætning med og undersøge, hvorledes 

 det da forholder sig med den immanente Eenhed. 



Vi kunne betegne alle Virksomheder i Hjernen, de materi- 

 elle med samt de ideelle, ved z. De materielle Virksomheder, 

 mekaniske Bevægelser, elektriske Strømme, kemiske Forandrin- 

 ger o. s. V. henføre vi under Aarsagseenheden ic, den materielle 

 Causalitet; de ideelle Virksombeder, Forestillen, Tænken, Villen 

 o. s. v. under Aarsagseenheden y, den ideelle Causalitet, Hele 

 Hjernevirksomheden bliver altsaa at udtrykke ved z = F[x^ y). 



Indvender man, at cc og ?/ i mathematisk Forstand kun ere 

 Størrelser, ikke Aarsager, saa svares hertil, at vel ere rene 

 Størrelser ikke Aarsager, men at enhver Aarsag, enhver Kraft, 

 er en Størrelse. Indvender man, at x ikke kan betegne en 

 Aarsagseenhed, efterdi den indeholder saa mange uligeartede 

 Aarsager, og at det Samme maaskee gjælder om y, da maae vi 

 gjøre opmærksom paa, at Udstykning jo er os forbudt, og at 

 hele Undersøgelsen dreier sig om Vexelforholdet imellem de to 

 inderlig forenede og dog ueensartede Causaliteter, den materielle 

 og den ideelle. 



Men naar s = F [x, y) , saa spørges, hvorledes de to 



