89 



mangen frugtbringende Spire nedlagdes her, og lil mangt et Værk, 

 der senere er kommet frem, blev Planen undfanget og drøftet i 

 denne lille Kreds. Efter omtrent 8 Maaneders Ophold i Bonn 

 forlod han denne By i de sidste Dage af 1838 og begav sig 

 først lil Paris, og da han her kun fandt lidet af hvad han 

 sngte, i Februar 1839 til London og Oxford, hvor han anvendte 

 al sin Tid lil at gjennemgaa og afskrive en betydelig Del 

 indiske Haandskrifter. I September 1839 vendte han atter over 

 Bonn tilbage til Kjøbenhavn. 



Hvilken Jernflid han i disse Aar maa have udfoldet, derom 

 foreligger der et storartet Vidnesbyrd i det første Værk, han 

 udgav, det ene af hans IJvs store Hovedarbejder, ja maaske det 

 vigtigste. Det er hans Radices linguæ Sanscrifæ, et Lexikon 

 over Verbalrødderne i Sanskrit. Dette Værk udkom 1840 — 41. 

 Det blev forlagt af Boghandler H. B. Uonig i Bonn, med hvem 

 Westergaard fra sit Ophold der stod i nøje personlig For- 

 bindelse; derimod holdt Westergaard bestemt paa, at det skulde 

 trykkes i Kjøbenhavn, og dette fik han of^saa sal ij-'jennem, 

 især da det Berlingske Bogtrykkeri gik ind paa at anskaffe sig 

 de dertil nødvendige, meget smukke og tydelige Typer, der 

 bleve skaarne eller Westergaards Tegning og under hans Tilsyn 

 af Skriftstøber E. Bonde ^). 



I sit hele Anlæg slutter dette Værk sig umiddelbart til de 

 gamle indiske Grammatikere. Disse havde nemlig for Skik at 

 opstille egne Fortegnelser over Verbernes Bødder (paa Sanskrit 

 Dkåtupdtha], ganske uafhængig af hvad de ellers havde af Ord- 

 fortegnelser. Her opføres da Verbalrødderne med Tilføjelse af 

 et eller andet Bogstav, der paa en nem og konventionel Maade 

 betegner en eller anden karakteristisk Egenskab ved Bøjningen 

 af vedkommende Verbum; Betydningen af Roden antydes blot i 

 ganske almindeUge Udtryk, hvad der jo ganske vist ogsaa er 



') Nogen Understøttelse til Kompleleringen af disse Typer opnaaede han 

 ogsaa afVidsk. Selskab; sml. Molbech, Det Kgi.d. Vidsk. Selsk. Hist., S. 475. 



