107 



være om, — saaledes som Westergaard ogsaa har vist i den 

 første af de lige ovenfor nævnte Afluindlinger , — at dette ikke 

 blot maa ligge forud for Acliæmenidernes Kileindskrifter, men 

 at det ikke engang paa nogen Maade kan være senere end det 

 7de eller 8de Aarhundrede f. Chr. I Løbet af de Aarhundreder, 

 som fulgte efter Achæmenidernes Fald, og i hvilke Perserne 

 stode under fremmede INationers (Grækernes og I*arthernes) 

 Herredømme, kom den gamle Religion mere og mere i Forfald. 

 Først da det indfødte Dynasti Sasaniderne i Aaret 226 e. Chr. 

 kom til Magten, lode Kongerne af denne Slægt sig det være 

 magtpaaliggeude atter at gjenoplive den gamle religiøse Tradition 

 og at samle de gamle hellige Skrifter, hvis Sprog dengang 

 naturligvis forlængst var uddødt, om end en traditionel For- 

 staaelse deraf endnu kan have holdt sig. Denne sasanidiske 

 Redaktion er det, som udelukkende ligger til Grund for den 

 Text, der er naaet til os, ligesom for Pehlevioversættelsen, der 

 i det mindste i den Form, hvori vi have den, sandsynligvis 

 stammer fra Slutningen af Sasanidernes Regeringstid eller den 

 nærmeste Tid efter at de vare styrtede af de fremtrængende 

 Muhammedanere i Aaret 636. Ogsaa i denne Redaktion af Zen- 

 davesta har der imidlertid aabenbart i Tidens Løb indsneget sig 

 ikke faa Fejl eller Ændringer, hvilket man saa meget mindre kan 

 undre sig over, som under Muhammedanismens Tryk Kjendskabet 

 til Zendsproget efterhaanden næsten ganske uddøde hos Farserne. 

 Føje vi nu hertil, at de ældste Haandskrifter, som nu existere, 

 ikke ere ældre end det 14de Aarhundrede, vil det vistnok være 

 klart for enhver, hvor vanskelig en Opgave det er at give en 

 virkehg kritisk Udgave af Zendavesta stemmende med den nyere 

 Videnskabs Fordringer. 



Det Maal, som Westergaard har sat sig ved sin Udgave, 

 og som han gjør nærmere Rede for i den udførlige Fortale, er 

 at naa saa nær som muligt op til den oprindelige Form af 

 Sasanidernes Redaktion. Det gjælder derfor for ham først og 

 fremmest om at levere en i sproglig Henseende saa vidt muligt 



