15 



med Hensyn til de om Enderne af Orthodiagonalen beliggende 

 Flader saaledes, at der ved Axens ene Ende optræder fuld- 

 stændig regelmæssigt og i Ligevægt udviklede Flader af Grund- 

 pyramiden (111). (111), medens Begrændsningsfladerne ved den 

 anden Ende af Orthodiagonalen henhøre til de to negative 

 Hemipyramider (Hl) og (559). — Endelig har jeg ogsaa iagt- 

 taget Krystaller, hvor alle Pyramiderne forekomme med det 

 fulde Antal Flader udviklede i den ene Transversalzone [(001). 

 (110)1, medens i den anden [(001). (llO)] kun Fladeparret (fil) 

 var udviklet. 



Krystallerne ere undertiden ikke tavleformige, men søjle- 

 formige, idet Basis og et af de til den positive Hemipyramide 

 (111) hørende Fladepar ere udviklede i Ligevægt og stærkt for- 

 længede i Retning af deres Kombinalionskanter; disse firsidede 

 Prismer begraendses da for Enderne af et til den negative 

 Hemipyramide (111) hørende Fladepar, medens de til de andre 

 Former hørende Flader ere paasatte de forskjellige Kanter som 

 meget smalle Afstumpninger. 



Krystallerne have fortrinlige Gjennemgange parallel Basis 

 samt de to af Grundpyramidens Fladepar, som hyppigt fore- 

 komme, nemlig (111, fli) og (III, IH), medens der næppe 

 findes nogen, eller ialtfald ingen tydelig udpræget Spaltbarhed 

 parallel de to andre Fladepar. Uagtet dette Forhold i Forbindelse 

 med Krystallernes hyppige trikliniske Uddannelse kunde tyde 

 paa, at Krystalsystemet er triklinisk, har jeg dog efler omhygge- 

 lige Maalinger paa flere Krystaller, paa hvilke alle Grundpyra- 

 midens Flader forekom ved den ene Ende af Orthodiagonalen, 

 maattet henføre Krystallerne til det monokliniske System. 



Saltet holder sig uforandret i Luften; Krystallernes Flader 

 ere i Besiddelse af en fortrinlig Glands, næsten Diamantglands, 

 men ere hyppigt ujævne og krumme; de give i det hele taget 

 ikke skarpe Spejlbilleder, og Maalingerne ere derfor indbyrdes 

 temmelig afvigende. 



