140 



Idet vi forbigaa Ibn-Sab'ins som sædvanligt skarpe Kritik 

 over den mindre nøjagtige logiske Form af dette Spørgsmaal, 

 i Forbindelse med hans Advarsler mod at vogte sig for tvetydige 

 Ord og tilfredsstilles ved Svar, hvis Indhold paa Grimd af for stor 

 Ubestemthed intet positivt indeholder, begynder han at give 

 forskjellige Forklaringer af Begreberne Verden, Evighed og Ska- 

 belse. 



Ashariterne eller de filosofiske Theologer^) tage Ordet 

 Verden i Betydning af den legemlige Verden med alle dens 

 Attributer, eller Materien med dens Accidentser, idet de ude- 

 lukke den hele aandelige Verden med de abstrakte Former. 

 Verden er efter dem et begrænset Legeme med en særskilt 

 Existents, og som omfatter legemh'ge Accidentser. Andre der- 

 imod tage dette Begreb som omfattende alt med Undtagelse af 

 Gud og hans Attributer. Blandt Oldtidens Filosofer forstaa nogle 

 derved Universet med alt, hvad det indeholder; andre tage det 

 ensbetydende med Substants og dens Accidentser, idet de dele 

 Materien i uensartet og ensartet; den første omfatter 4 Dele: 

 Forniij't, Sjæl, den første Materie og den abstrakte Form, den 

 sidste to: Sfærernes Verden og den legemlige Verden, af hvilke 

 den første omfatter 9 Sfærer, den anden det usammensatte og 

 det sammensatte. Det usammensatte bestaar af de 4 Ele- 

 menter: Ild, Luft, Vand og Jord; det sammensatte af 3: Dyr, 

 Plante og Mineral. Paa samme Maade ere Accidentserne enten 

 aandelige, som Mildhed, Lærdom, Barmhjertighed, eller legemlige, 

 som Lugt, Smag o. 1. — Andre derimod benægte Muligheden 

 af at sammenfatte de aandelige Substantser under Begrebet 

 Verden paa Grund af deres absolule Uensartethed. 



Forfatteren bestemmer derpaa Begrebet Einghed , der kan 

 tages i to Betydninger: i den ene siges det metaforisk og relativt 



^) Disses System liar jeg fremstillet tidligere i en Afhandling , trykt i d. k. 

 d. Vidensk. Selsk. Forh. 1877 under Titel »Islams Reform ved Abu-1- 

 Hasan el-Ashari» og udgiven paa Fransk: La reforme de l'islamisme 

 sous Abou-1-Hasan al-Asliari, Leyde 1879. 



