141 



om en Gjenstand, hvis Varighed med Hensyn til den forgangne 

 Tid overgaar enhver andens; i den anden, den ahsolute^ deles 

 Evigheden i den timelige og væsentlige. Ved den første forstaas 

 den, der ligger i Tiden og som saadan har existeret og vil be- 

 standig existere; den anden anvendes om det, der ligger udenfor 

 Tiden og har sin Grnnd i sig selv. Den timelige Evighed 

 har en Begyndelse, den væsentlige derimod ikke, men tilhører ene 

 Gud^). Det er en Forvexliog af disse Begrebers Anvendelse, 

 der altid har fremkaldt Strid om dette Spørgsmaal. 



Efter en lignende Bestemmelse af Begrebet skabe ifølge 

 de tre synonyme Ords Betydning paa Arabisk, »khalq» , ihdd' 

 og ihdåts, af hvilke det første udtrykker at frembringe Modali- 

 teten i en Existents eller at frembringe Tilværelsen af det, hvis 

 Materie og Form ere givne, det andet at skabe af intet, idet 

 ingen Materie er forhaanden , det tredie at fremkalde en Til- 

 værelse, som ikke før har været, hvad enten denne falder inden- 

 for Tiden eller, som ved universalia, ligger udenfor denne, ud- 

 hæver Forfatteren-), at den nærmeste Grund til den indbyrdes 

 Afvigelse mellem Aristoteles's Fortolkere er enten ond Villie 

 eller svag Spekulation, der især viser sig i Bestemmelsen af 

 tvetydige Udtryk; paa denne Maade have Alexander Aphrodisius 

 og Themistius paa flere Steder, og blandt Araberne Avicenna 

 og Avenpace (Ibn-Bådjeh) paastaaet, at Metafysikens Forfatter^) 



*) Vi gjenfinde den samme Begrebsbestemmelse af Evighed hos Proklus s. 

 Vacherot c. V. t. II, p. 306: »Il faut distinguer deux éternités, leternité 

 en soi et leternité du temps, l'éternité en substance et l'éternité dans 

 l'action et le devenir , l'une possédant l'étre å I'état de concentration et 

 tout entier å la fois; l'autre, étendue, complexe, coincidant avec la durée 

 successive du temps et composée de parties, dont chacune soutient 

 avec les autres des rapports de priorité et d'infériorité«, 



2) S. Cod. Bodl. fol. 301 v. 



^) Ibd. fol. 302 r. Alex. Aphrodisius levede under Kejser Sept. Severus 

 ved A. 200 Chr. og erhvervede sig ved sine Skrifter Navnet »Exegeten" 

 og Aristoteles II; han betragtede Sjælen som uadskillelig fra Legemet 

 og nægtede dens Udødelighed; smlgn. Zeller, Gesch. d. gr. Phil., t. III, 1, 

 p. 705— 13 og Renan, Av. et l'Averrh. p. 99. Themistius, Neoplatoniker 



10* 



