142 



ikke har udtrykt nogen bestemt Dom i delte Arbejde. « Efter 

 vor Mening«, fortsætter Forfatteren, »taber den sin Sag, som 

 begynder en Polemik uden tilstrækkelig Skarphed i Dømmekraft, 

 som Galenus o. a. i Behandlingen af Spørgsmaal om Bjertet, 

 Sanserne og i flere Afsnit af Fysiken; vi have derfor her ikke 

 nødig at indlade os paa nogen Gjendrivelse. Andre derimod 

 anvende af Aristoteles kun det, som passer i deres Anskuelse, 

 og lade Resten ligge, medens kun den, der er udrustet med 

 den nødvendige Spekulation, er i sin Ret til at fortolke«. For- 

 fatteren efterviser os nu Aristoteles's Methode i hans forskjellige 

 Skrifter: 



I Fysiken kommer Aristoteles tilbage til det i hans Hoved- 

 værk Logiken behandlede Afsnit om Kategorierne og begrunder 

 da Forskjellen mellem rent logiske og fysiske Forhold. Disse 

 sidste Gndes dels spredte i mangfoldige Gjenstande, dels forenede 

 i en eneste og kunne opfattes ved Sanserne, f. Ex. Haardhed og 

 Varme, Blødhed og Kulde. Han naar saaledes til Begrebet 

 Substants med Accidentser og skjelner mellem Substants i ab- 

 strakt Almindelighed eller Tingen for sig og legemlige Sub- 

 stantser eller Legemer, der have Udstrækning i Længde, Bredde 

 og Dybde. Alt, som existerer, er Legeme med Accidentser eller 

 legemlige Substantser med deres Accidentser. Fra dette Punkt 

 gaar han videre i sin Undersøgelse og bestemmer Grundlovene 

 for det skabte, Jivad det er, og hvorfor det har Tilværelse. En- 

 hver legemlig Gjenstand kan betragtes under to Synspunkter: 

 som Materie eller virtuel, som Form eller reel\ paa denne Maade 

 naar han til Fastsættelsen af Materie, Form, virkende Princip 

 og Maal og opstiller det Spørgsmaal, om en legemlig Substants, 

 der er uendelig, kan tænkes mulig eller ikke. Som Svar herpaa 

 fastsættes Existentsen af en legemlig, men begrænset Materie. 



fra Slutningen af det IV Aarh. Clir., er Forfatter af et Værk om Sjælen, 

 s. Zeller, 111,2, p. 668— 72. — Om Avicenna (f. 980 Chr., d. 1037 Chr.) 

 smlgn. Munk, niélanges de la philos. juive et ar., p. 352 — 66, og om 

 Ibn-Badjeh (Avenpace) (f 1138 Chr.) s. ibd. p. 383— 410. 



