144 



Dannelsen af Mineraler, Planter og Djr, indtil han naar til 

 Begrebel Sjæl i Almindelighed. 



Aristoteles's Beviser for Verdens Evighed, af hvilke Ibn- 

 Sab'in anfører 1 1 , støtte sig alle paa de i det foregaaende an- 

 førte Skrifters Indhold; idet vi haabe ved Lejlighed at meddele 

 denne Del fuldstændig, ville vi blot som Exempel her anføre et^): 



»Det er umuhgt at forestille sig Verden trædende i Exi- 

 stents efter Ikke-Existents, idet begge Begreber falde indenfor 

 Tiden , og denne nødvendig maa gaa forud. Men Tiden hen- 

 hører til Begrebet Verden, idet den kun er Udtryk for Maalet 

 af Bevægelsen. Idet nu Tiden ikke kan tænkes uden Verden, 

 er Skabelsen i en Tid, der gaar forud for denne, umulig, idet 

 Verden forudsætter baade Tiden, der gaar forud, og Tiden, der 

 følger^).« 



Han bemærker tilsidst, efter at have sluttet disse aristo- 

 teliske Beviser for Verdens Evighed, at Aristoteles selv forandrede 

 sin Mening i en mere fremrykket Alder, og at dette fremgaar 

 af de tre Afhandlinger «pomum» (<iat-tuffåhet»), »de bono ab- 

 soluto" («al khair al-mahdh») og «de scientia unitatis» (»'ilm 

 ul-wahdet))). Vanskeligheden, fortsætter Ibn-Sab'in, ligger i, at 

 Aristoteles i sin Bevisførelse støtter sig til sine foregaaende 

 Skrifter og har da efter disse forenet Læren om Bevægelsen og 

 den evige Bevæger med Antagelsen af en begrænset og legemlig 

 Materie ^). Han slutter nu med at eftervise ifølge Ashariterne, 

 Avenpace og Avicenna det falske i denne Art Beviser, som 



') En Del af disse Beviser er optagen andetsteds fra i Værket: hist. des 

 philosophcs et des théologiens miisulmuiis par M. G. Dugat, p. 30 , fig. 



2) Det samme Bevis for Verdens Evighed er alierede benyttet af Philon, 

 s. Vacherot, hist. crit. de Técole d'Alexandrie, 1, p. 160; senere af Proklus 

 omtrent paa lignende Maade, s. ibd. t. II, p. 352, 5«™'' argum. 



3) S. God. Bodl. fol. .306 v. — 308 v. — De 3 apokryfe Skrifter pomum, de 

 bono ahsoluto og de scientia unitatis omtales ofte af arabiske Forfattere, 

 snilgn Wenrich, de aucl. gr. versionibus, p. 138— 39 og Fabricius, Bibi. 

 gr., t. II, p. 166; Afhandlingen "de bono absoluto« findes blandt Haand- 

 skrifferne i Bibliotheket i Leyden, s. cat. codd orient. Bibi. Leyd., t. III, 

 p. 312, og antages ofte forfaUet af Neoplatonikeren Proklus. 



