145 



Aristoteles kun har fremstillet ad dialektisk Methode for at fast- 

 holde engang forudfattede Anskuelser. «IIavde Du søgt Sand- 

 heden«, slutter han med en Henvendelse til Kejseren, «vildeDu 

 have fundet den; men Du har kun sogt Aristoteles, og vi maa 

 da sige: uDen, som er hidt af Skorpionen, vil dog maaske blive 

 helbredet« ^). Sandheden staar højere end Aristoteles og enhver 

 anden. Det endelige Resultat i Spørgsmaalet om Verdens 

 Evighed bliver da: nVi finde Verden virtuelt indesluttet i Guds 

 evige Væsen, hvorfra vi have at fjerne enhver Relation til Sted 

 og Tid. Betragte vi derimod den virkelige og synlige Verden, 

 da viser denne tilbage til dette evige Væsen baade som udgaaet 

 fra delte og igjen vendende tilbage hertil«. Den samme An- 

 skuelse om Verden finde vi udtrykt paa en anden Maade i 

 Undersøgelsen om den animalske Sjæl, hvorvidt den er evig 

 eller forgængelig. «Efter vor Overbevisning«, siger Forfatteren, 

 ubestaar hele Verden kun som «en første Plan hos Gudn , og 

 heri have vi det virksomme Princip; men denne som saadan 

 bestaaende Substants har ingen Varighed, fordi den kun er Sub- 

 stants med en vis Form, og dens Varighed afhænger af denne 

 første Plan. FJet mulige har nemlig ingen Virkelighed , und- 

 tagen det gaar over i det nødvendige, og det, som skylder 

 noget andet sin Tilværelse som Grund, bestaar kun ved denne 

 Grund 2).,, 



2) Om de præliminære Videnskaber og Theologiens 

 [Metafysikens] Maal. 



(Cod. Bodl. f. 309 r. — 320 V.) 



Den umiddelbare Opfattelse af Koranen som guddommelig 

 Aabenbaring, hvis Sætninger man maatte tilegne sig uden videre 



*) Arab. Ordsprog, s. les colliers d'or de Zamachschari par B. de Meynard, 



p. 55. 

 ^) Cod. Bodl. fol. 334 r. Udtrykket «en første Plan hos Gud« er sandsynligen 



optaget efter Proklus's ro TzapddetyiJ-a., en videre Udvikling af PloUns 



Lære om Verdens Samværen i Gud, smlgn. p. 131, n. 1 og Vacherot c. V., 



t.II, p. 314. 



