146 



Reflexion, tabte sig allerede i det første Aarhundrede efter Pro- 

 feten; den theologiske Sektdannelse, der fremstod ved Afgjørelsen 

 af saadanne Spørgsmaal sonn Bestemmelsen af Guds Egenskaber, 

 den menneskelige Frihed o. 1., fremkaldte da først en theologisk 

 Diskussion (Kelåm), der ved Arabernes Erobring af Syrien og 

 nærmere Bekjendtskab med de i delte Sprog oversatte aristo- 

 teliske Skrifter gik over til filosofisk Behandling, den saa- 

 kaldte filosofiske Keldm. Aristoteles kommer til al gjælde som 

 en Art guddommelig Autoritet, hans Lære som Indbegreb af 

 al Sandhed, hans Aand som Typus og Model for Menneske- 

 aandens Udvikling, hans Standpunkt som det, det hidtil ikke var 

 lykkedes nogen at komme udover^). Med en overordentlig Iver 

 gave Araberne sig da til at studere Aristoteles , i Begyndelsen 

 efter det syriske og senere efter de fra dette Sprog paa arabisk 

 gjengivne Oversættelser; efter at den alexandrinske Filosofi 

 havde udbredt sig over Antiochien og Harran indtil Bagdad^), finde 

 vi snart de aristoteliske Skrifter indordnede i et fast System, 

 der danner et Grundlag for samtlige Islams Filosofer, dog 

 saaledes at dette temmelig tidligen blandes med neoplatonske 

 Anskuelser, som til en vis Grad passe sammen med den i 

 Orienten fremstaaede Suflsme. Disse sidste Filosofer have 

 Navnet ZsÅr^^^mn, deriveret af Ordet "Ishråq«, hvad enten dette 



M S. vSteder som Avenhoés, prooemium in libros Physic, fol. 4 G., ed. Ve- 

 netiis 1562; de anima, lib. III, fol. llOv. (ed. 1560); de generat. aninial. 

 fol. 195 V. Dante deltog i denne Forgndelse af Aristoteles, s. Ozanam, 

 Dante et la philosophie cath., Paris 1872, p. 459— 60, medens Malebranche, 

 recherches de la vérité (liv. Il, p. II, ch. VI), spotter herover. 



^) Som den første Oversætter af aristoteliske Siirifter og den, A&v først 

 bragte disse til Araberne, angives (God. Bodl. fol. 335 v.) en vis al-Kåhin 

 el-lsrdthi; om denne lian være identisk med den af al-Farabi, efter Ibn 

 Abu Oseibia's Gitat, nævnte »Biskop Isrålh , en Discipel af Harråni, 

 eller man muligen skal tænke paa Ibn-Batrih, vover jeg endnu ikke at 

 afgjøre; smlgn. Al-Faråbi von M. Steinschneider i Mém. de l'Acad. Impér. 

 des Sciences de St. Pétersb., t. XIII, Nr. 4, p. 87 og v. Hammer-Purgstall, 

 Litt. Gesch. d. Ar., t. IV, p. 292; i Listen over arabiske OversæUere 

 efter Værket Kit. alFihrist, udg. af Flugel, 1. 1, p. 248— 52, findes ikke 

 dette Navn. 



