148 



kun opfattet en første Grad i denne Lyksalighed, idet den lod 

 det højeste gode bestaa i en Efterligning af Gud, ikke i Men- 

 neskets fuldkomne Fortabelse i Gud; Sufismen har derimod sat 

 den fuldstændige Forening med Gud som .Metafysikens Ende- 

 maal og anset Erkjendelsen af vore Evners Ufuldkommenhed 

 som det eneste Middel til at naa hertil. Idet reel Tilværelse 

 kun tilkommer Gud ene, vilde Mennesket som et sanseligt 

 Væsen gaa tilgrunde ved at naa til dette Punkt; hans Lyk- 

 salighed er approximativ og bestaar som saadan i Meditation, 

 Paakaldelse af det hellige, Modtagelighed for dettes Naadegaver, 

 Beherskelse af alle sanselige Indtryk og i Bandling, der svarer 

 til den i hans Inderste aabenbarede Sandhed. Sufikeren er der- 

 for nærmere Sandheds Erkjendelse end Oldtidens Filosofer, 

 idet disse støtte sig til de forskjellige Videnskaber, han deri- 

 mod til Menneskets hele fysiske og psykiske Natur. Idet 

 efter Oldtidens Filosofer Metafysikens Formaal var at udvikle 

 Menneskets Fornuft, have de da først betragtet den synlige 

 Verden og af Verdens Goder valgt 4 , om hvis Natur alle vare 

 enige: nemlig Legemets, tSansernes, de intellektuelle Evners 

 Sundhed og Kundskaben om Midlerne til at naa hertil. Disse 

 fire Punkter ere ansete som de absolut nødvendige Betingelser 

 for enhver videre Udvikling. De fandt da videre i Sjælen en 

 inderlig Attraa efter at trænge ind til de sanselige Gjenstandes 

 sande Begreber, efter at tænke over Indtrykkene i deres Sjæl 

 og over deres Forhold til andre Mennesker. Tilfredsstillelsen af 

 denne Trang var dem en Nydelse og dannede Grundlaget for 

 en Videnskab , hvis Formaal var dels at bevare de fire omtalte 

 Betingelser, dels at naa hen til den rene Viden, uafhængig af 

 ethvert ydre Formaal ; den første Del fik Navn af praktisk, den 

 anden af spekulativ Videnskab. Efter fremdeles at have iagt- 

 taget, at den praktiske Videnskabs Opfattelser omfatte 3 Arter: 

 de sanselige Opfattelser, Forstands-O^M\.Q\&tv af 1ste Grad, 

 Eejlexions- og /S/^eA-ji/c/^ioHs-Opfattelser af 2den Grad, af hvilke 

 den foregaaende altid danner Gruudlaget for den følgende. 



