159 



4) Om Sjælens Udødelighed. 



(Cod. Bodl. fol. 329 v. — 340 v.) 



Kejserens Spørgsmaal er affattet sauledes: 



Hvad er Beviset for Sjælens Udødelighed'? vedbliver den at 

 extste)-e? hvori afviger Aristoteles fra Alexander Aphrodistus? 



Efter som sædvanlig at have indledet sit Svar med en 

 skarp og nærgaaende Kritik i Anledning af det opstillede Spørgs- 

 maals Mangel paa logisk Nøjagtighed og heri ikke ladet det 

 mangle paa drøje Ukvemsord mod Spørgsmaalets Affatter, gaar 

 han over til Inddelingen af Begrebet Sjæl. Han gaar her ud 

 fra den aristoteliske Hovedsætning, at Formen bliver immanent 

 i Materien og frembringer en teleologisk Udvikling^), hvori 

 Overgangen fra det uorganiske og livløse til det organiske og 

 det med Liv begavede ikke kan blive fastsat paa noget enkelt 

 Punkt, men kun findes i en uafbrudt Rækkefølge. Planteriget, 

 der følger efter Mineralerne, er i Sammenligning med disse be- 

 gavet med Liv, men i Forhold til Dyreriget kun med en ringe 

 Grad heraf, og det samme Forhold gjentages, indtil man naar 

 til den højeste Grad af den menneskelige Sjæls Udvikling. 

 Ligesom vi i Metafysiken gaa ud fra den højeste Grad af 

 Væsnernes Fuldkommenhed og stige ned til det laveste Trin i 

 Skabningen, stige vi her op fra det laveste til det højeste, som 



en dehors de leur essence; mais elles ont un pourquoi qui est idenlique 

 avec leur essence, car elles sont simples et unes; c'est pourquoi on 

 dit de la matiére premiere, de la forme premiere et en general de toutes 

 les substances simples, que leur étre n'a pas de cause, si ce n'est le 

 Trés-Haut qui les a créées; og Zeller, Gesch. d. gr. Phiios., t. II, 1, p. 189. 

 t. II, 2, p. 172 fig. ; paa det første Sled er henvist paa samme Maade som 

 af Ibn-Sab'in til Anal. poster. 

 ') Ibn-Sab'in holder sig her udelukkende til Aristoteles og Peripatetikerne, 

 idet han , som vi skulle se i det følgende, opfatter Sjælen som en Ente- 

 leki; om Plotins herfra afvigende Udvikling s. Vacherot c. V., t. I, 

 p. 538—41; senere i sin Undersøgelse om "den fornuftige SjæU ender 

 han dog med Plotins Anskuelse, at denne er en Substanis, der har sit 

 selvstændige Liv uden at afhænge af noget Forhold til Legemet. 



