162 



som giver Bevægelse ved Hjælp af et Organ. Den første kaldes 

 ogsaa V Natur n, den anden «Sjæln, og defineres som «en Fuld- 

 Tco7nmengj øreise af det naturlige og organiske Legeme, der er 

 virtuelt begavet med Livi>. Det er altsaa kun Sjælen i denne 

 Betydning, Aristoteles sigter til ved Bestemmelsen af det al- 

 mindelige Udtryk. Efter nemlig at have talet om Sjælens Natur 

 fra et almindeligt fysiologisk Standpunkt, fortsætter han Under- 

 søgelsen herom, saavidt den angaar Mennesket, og betragter 

 derpaa tilsidst den fornuftige Sjæl og den erhvervede og 'prah- 

 tishe Fornuft, idet han følger sin iVlethode, al naa gjennem 

 Synlhese til sit endelige Maal. Alt dette i de 3 Afsnit af 

 Værket om Sjælen. Om denne dyriske Sjæls Tilintetgjørelse 

 ere ligeledes alle Filosofer enige, idet den gaar tilgrunde, 

 fordi den mangler al Modtagelighed for Naadegave af Gud, hos 

 hvem alle Former bero, medens derimod kun den Del af 

 Sjælen, der har Evne til al bevare Indtryk af det højeste, er 

 evig. — Der har existeret Folk, som kun kjendte Begrebet Sjæl 

 i én Betydning, antog den for evig og sondrende sig efter den 

 forskjelligartede Materies Substrat. Denne Anskuelse tilhører 

 Brahmanerne, hvis Lærde finde den udtrykt i den legemlige 

 Verden ved Ild og holde sig til Læren om Materiens Evighed. 

 Den samme Anskuelse deltes til en Tid af Alexander Aphro- 

 disius. Efter at have anført en Del andre Meninger om denne 

 Sjæls Væsen gaar Ibn-Sab'in over til Undersøgelsen af den 

 fornuftige Sjæl. 



3) Den fornuftige Sjæl besidder Eftertanke, Reflexion og 

 Kjærlighed til Videnskaben; den frembringer spontan Bevægelse 

 af de menneskelige Lemmer og naar til de højeste Former, 

 Visdoms og Filosofis Form; den hengiver sig til Spekulation 

 over Tingenes sande Væsen og deres første Aarsag og er 

 istand til at hæve sig fra de synlige Former til det i alle exi- 

 sterende Væsner skjulte indre og til at erkjende disse Væsners 

 forskjellige Grader, i hvilke de staa i Forhold til Gud som 

 sidste Aarsag; denne Sjæl er istand til at fatte Enhedens og 



