167 



Bvis den menneskelige Sjæl gik tilgrunde efter Adskillelsen fra 

 Legemet, hvis den ikke ventede den evige Lyksalighed og ikke 

 høstede Frugterne af, hvad den har plejet med Omhu her i 

 Verden, da vilde den dyriske Sjæls Vellyst med den Opløsning, 

 for hvilken vi ræddes, og den brutale Nydelse af sanselige 

 Glæder danne det eneste sande Livsmaal. Fornult, Granskning, 

 kort alt, hvad der hører til den fornuftige Sjæl, al dens Stræben 

 og erhvervede Kundskaber vilde kun være Vildfarelse og Skuf- 

 felse, en aabenbar afskyelig og falsk Slutning, om hvis For- 

 kerthed den Visdom, der gjennemtrænger den indre og aande- 

 lige Verden, aflægger tilstrækkeligt Vidnesbyrd. Vi slutte altsaa: 



Den fornuftige Sjæl er begavet med Viden og aandelige For- 

 trin; ethvert levende Væsen med Fornuft, Viden og aandelige 

 Fortrin er særskilt Substants og idegemligt Væsen, begavet med 

 Liv, som ikke forgaar; altsaa er Sjælen udodelig; 

 eller paa denne Maade : 



Sjælens aandelige Fortrin er givet ved den guddommelige 

 Naade, og hvad der er delagtigt i den guddommelige Naade, 

 forgaar ikke; — Sjælen er et aandeligt Væsen og Gjenstand 

 for den guddommelige Naade; — altsaa forgaar Sjælen ikhe; 

 eller saaledes: 



Døden betegner Oplosning af det sammensatte , som ikke er 

 aandeligt; det menneskelige Legeme er sammensat, Sjælen aande- 

 lig; altsaa dør Legemet, men Sjælen er udødelig. 



Vi tilføje endnu det 6te Bevis, hentet fra Drømmeverdenens 

 Abstraktioner: 



Sjælen frembringer en Abstraktion af de materielle Gjen- 

 stande og omformer dem til sit eget Væsen, idet den bevarer 

 i sig et Billede af de ydre Former; saaledes forholder det sig 

 med Gjenstande, Sjælen ser i Drømme, og som ere Abstrak- 

 tioner af materielle Gjenstande og Frugter af Indbildningskraften. 

 Vi have altsaa heri et Bevis for, at Gjenstandene have to Til- 

 værelsesformer: en materiel og en ideal, den sidste berøvet 



