169 



og al-Fardhi holde paa, at den er forgængelig, og at kun den 

 aktive er evig. [)e have nemhg bemærket, at den hyliske For- 

 nuft eller Fornuften som Evne, berøvet enhver Korm, danner et 

 Komplement til vor legemlige Natur og derfor forgaar paa 

 Grund af dettes Forbindelse med Legemet, men desuagtet bliver 

 dog deres Overbevisning om den til Fornuft udviklede Sjæls 

 Udødelighed som Substants urørt. De have blot villet antyde, 

 at Sjælen i én Betydning opløses med Legemet, men at den 

 som Substants, opfattet under Begrebet Visdom^ er evig. Naar 

 man betragter deres Udvikling, synes de at tale om det samme, 

 men gaa ud fra et dobbelt Princip. Alexander Aphrodisius, 

 bemærker Ibn-Sab'in, har endog opgivet denne Adskillelse i Ud- 

 viklingen af 5te Afsnit af Melafysiken, og Avenpace har ved 

 at gjenoptage den troet at komme frem med en ny iNlening, 

 ifølge hvilken Menneskets Sjæl var sammensat, dels forgængelig^ 

 dels evig ^ skjønt efter det foregaaende denne Anskuelse er 

 gammel og har ingen Begrundelse. Kort sagt, slutter For- 

 fatteren, alle de her omtalte Filosofer ere enige i, at den til 

 Dømmekraft og Virksomhed udviklede Sjæl (al-nafs al-nåthlqat) 

 er evig; Forskjellen i deres Anskuelser bestaar kun i, om man 

 antager den ene Evne (den passive) som en Form for Sjælen 

 og saaledes tillægger den Evighed, eller derimod ene betragter 

 Sjælen, udviklet til aktiv Fornuft eller Visdoms Substants, for 

 evig, men derimod denne Evne som accidentel og forgængelig 

 ved Døden. Det var væsentligt i dette sidste Punkt, at Alexander 

 Aphrodisius fjærnede sig fra Aristoteles^). 



') Fra fol. 340 V. — 345 V. flndes et Afsnit om forskjellige anthropomorfl- 

 stiske Udtryk i Koranen, der paa samme Maade som Begrebet Sjæl 

 kunne tilstede en forskjeilig Opfattelse; de forklares i Forbindelse med 

 et bekjendt Udtrjk af Profeten: »Den troendes Bjærte befinder sig 

 mellem den barvihjærtiges to Fingre« , idet Kejseren skulde have ønsket 

 en Fortolkning heraf. Da Stilen er i høj Grad forsømt, og Indholdet 

 næsten uden al Berøring med det foregaaende, anser jeg dette Afsnit 

 tilføjet af en eller anden Afskriver, saaledes som man finder talrige Ex- 

 empler i Haandskrifter, der gjengive et Værk af nogen Betydning. Med 



