174 



Blanding af Mysticisme og raa Sensualisme og med den alvor- 

 lige Videnskabs Hensygnen taber sig i klingende Ordgyderi og 

 indholdsløs Efterligning^). Den videnskabelige Sufisme havde 

 allerede tidligen slaaet ind paa to forskjellige Retninger, der 

 meget rigtigen ere sondrede af Ibn-Klialdun*!. Efter denne 

 Arabernes berømteste Historiker og Filosof holder den ene fast 

 ved Islams Gudsbegreb, men i Forbindelse med en Emanation 

 fra det højeste Væsen, hvis Naade virker fra den nærmeste 

 Centralsfære indtil det laveste Trin i Skabningen og frembringer 

 en Bevægelse ved en inderlig Higen efter Udvikling til Fuld- 

 kommenhed; den anden lader hver Gjensland i Universet existere 

 med denne samme Stræben efter at hæve sig til en Grad af 

 Udvikling, der ligger højere end det den af Naturen givne 

 Grundlag eller Form. Efter den første Anskuelse have vi en 

 Realitetens og Ideernes Verden indesluttet i Gud, fra hvis Naade 

 alle Former udstrømme til den sammensalte og elementære 

 Verden. Gudsbegrebet er vistnok langtfra ikke Islams udeluk- 

 kende transcendente, men vi finde dog et saadant, skilt fra 

 Sanseverdenen, der styres af dette, skjønt mere ved en imma- 

 nent, dynamisk Kraft end med den efter denne Religions op- 

 rindelige Lære fuldstændige Almagt og Frihed. Efter den 

 anden have vi derimod Guds ahsolute Immanents i Universet 

 eller en uendelig Fornuft udbredt i forskjellige Grader fra det 

 laveste Trin i Tilværelsen indtil iMennesket, de aandelige Væsner, 

 der lede Himmellegemernes Gang, indtil Gud, der som ubestemt 

 Taagebillede svæver paa Toppunktet af den fantastiske Bygning, 

 indesluttende i sig som Mulighed Differentserne i delte uende- 

 lige Fornufirige; del religiøse Hegreb af Gud som den almæg- 

 tige Skaber og Styrer af Verden er her nedsunket til en Pan- 

 Iheisme, der har megen Lighed med en vis moderne Natur- 



M Denne Gren af den orientalske Mysticisme eller Sufisme er allerede be- 

 handlet af Tholuck, bluthpnsammlung aus der morgeni. Mystik, 1820. 



») S. Les prolégoménes, tråd. par de Siane, t. III, p. 100 flg. ; jvnf. Renan, 

 Averroés et TAverroisme, p. 111. 



