18; 



Bueaabninger, der blev udfyldte, vilde denne Udmuring jo ikke 

 kunne naa op til Taget, ad tegulas, som der slaar i Indskriften. 

 Lad os derfor indrømme, at vi ikke vide, hvad det er for en 

 Mur og hvilke Vinduer det er, der omtales i Indskriften. Stenen 

 er, ligesom den bekjendte Indskrift fra den større Badeanstalt, 

 C. I. L. vol. I, n. 1251, ikke funden paa sin Plads, og angaar 

 efter al Sandsynlighed en allerede før Pompejis Ødelæggelse 

 nedreven Mur og andre Forhold end dem, vi nu se Spor af. 



Den Stadfæstelse af sin Forklaring, som Nissen S. 223 

 finder i Indskriftens Ord, er i Virkeligheden ogsaa netop det 

 modsatte. Muren kaldes "paries privatus coloniae«. Hans Me- 

 ning er nu, at Koloniens Ejendom kun kan kaldes privat lige 

 over for hele Romerstaten (se Ulpian i Dig. 50, 16, 15, og (iaius 

 smstds. 16). Uer slaar rigtignok Kommunen Pompeji ikke lige 

 over for det romerske Folk, men for sit eget Tempel. Dette 

 skal imidlertid ingen Forskjel gjøre, da Homerstaten optræder 

 som Religionens Beskytter i hele Riget og derfor tilegner sig 

 Ejendomsretlen over alle hellige Steder. Der staar saaledes 

 hos Agrimensorerne p. 56 Lachmann: »Locorum autem sacro- 

 rum secundum legem populi Romani magna religio et custodia 

 haberi debet; nihil enim magis in mandatis etiam legati provin- 

 ciarum accipere solent, quam ut hæc loca, quæ saca sunt, cru- 

 stodianlur. Hoc facilius in provinciis servatur; in Italia autem 

 densitas possessorum multum improbe facit et lucos sacros oc- 

 cupat, quorum solum indubitate populi Romani est, etiam si in 

 finibus coloniarum aut municipiorun)». Og den samme Anskuelse 

 fremtræder hos Tacitus, Ann. III, 71, hvor det fortælles, at de 

 romerske Riddere i Anledning af Livias Sygdom havde lovet en 

 Gave til Fortuna Equestris; men da Gaven skulde opstilles, var 

 man i Forlegenhed, fordi der ikke fandtes noget Tempel i Rom 

 for Gudinden med dette Tilnavn; man hjalp sig da med at sende 

 Gaven til Templet i Anlium, idet man gik ud fra at Religionen 

 i hele Italien var en Statssag og ikke en Kommunesag (cunctas 

 cærimonias Italicis in oppidis templaque et numinum effigies 



