196 



d) at Løsningen af denne Opgave lettes betydelig ved An- 

 vendelsen af de Formler, der ikke kræve Aarstallets Division 

 med 7. 



Stilles der til Paaskeformlerne den Fordring, at de skulle 

 angive de Tilfælde, i hvilke der indtræffer Maanespring, og, uden 

 at føre til en Maanedsdag, som falder udenfor Paaskegrænsen, 

 være lige let anvendelige til al finde saavel den Maanedsdag, 

 paa hvilken Paaskesøndagen falder i et givet Aar, som de Aar, 

 i hvilke Paaskesøndagen falder paa en given Maanedsdag, vil 

 det utvivlsomt findes, at de nys nævnte Formler, der ikke kræve 

 Aarstallets Division med 7 , ere simplere i Udtrykket og lettere 

 i Anvendelsen end de Gaussiske. 



løvrigt henledes Opmærksomheden paa, at der intet Steds 

 i Regningen er gjort Brug af den ellers hyppig anvendte Regel, 

 at Resten O efter en foretagen Division er lig Divisor. 



Paaskereglen. 



Middelalderens Kalenderregnere udfandt, at Frelserens sidste 

 Paaske havde været belyst af Fuldmaanen, og ledtes derved til 

 at ansætte Opstandelsesdagen til Søndagen den 28de Marts i 

 Aaret 34. Det blev derfor, efter hvad man antager, allerede i 

 Aaret 325 paa den almindelige Kirkeforsamling i Nicæa slaaet 

 fast, at Opstandelsens Mindefest skal holdes paa den samme 

 Ugedag og med den samme Stilling af Sol og Maane som paa 

 selve Opstandelsesdagen, og derfor vedtaget som fremtidig 

 Regel, at Paaskesøndag skal helligholdes Søndagen efter den 

 Foraarsfuldmaane, som indtræffer paa eller nærmest efter Jævn- 

 døgn, forudsat, at Fuldmaane ansættes paa Maanedøgnets 14de 

 Dag og at Jævndøgn altid falder paa den 21de Marts. 



Den første Udregning af Paaskens Ansættelse efter denne 

 Regel foretoges af de alexandrinske Patriarker, som hvert Aar 



