197 



meldte den fundne Dag til Bispen i Rom, hvem det paahvilede 

 at sørge for dens videre Kundgjørelse. Alexandrinerne toge sig 

 imidlertid snart for at forudberegne en længere Paaskerække, 

 men der haves dog ikke opbevaret nogen, der er ældre end 

 den, som blev udgiven i del 6te Hundredaar af den romerske 

 Abbed Dionysius den Lille, hvem det skyldes, at Tidsregningen 

 efter Kristi Fødsel, med Paasken som Udgangspunkt for Fast- 

 sættelsen af de øvrige bevægelige Kirkefester, er bleven den 

 almindelige for hele Kristenheden. 



Paasken kommer tidligst, naar Foraarsnyet indtræffer den 

 8de Marts og denne Dag er en Søndag, senest naar Nyet ind- 

 træffer den 7de Marts og denne Dag ligeledes er en Søndag. 

 Fjortende Dagen i ethvert Maanedøgn, der begynder med et 

 Ny, som indtræffer før den 8de Marts, vil nemlig falde før 

 Jævndøgn, og da Grænsen for Paaskenyets tidligste og seneste 

 Indtræffen er indskrænket til et Huldøgn paa 29 Dage, vil det 

 altsaa være det følgende Ny, der indtræffer senest den 5te April, 

 som bliver Paaskeny. 



Paaskesøndag kan følgelig ikke falde tidligere end den 22de 

 Marts, eller senere end den 25de April. Mellem disse Yder- 

 grænser er Tidsforskjellen o Uger med den 8de April som 

 Middeldag. 



Paaskeregningen efter den her angivne Regel, som Kirken 

 har fastholdt ogsaa efter Kalenderreformen, kræver Kundskab om 



I. Forholdet mellem Solaarel og Maanedøgnene, 

 og omfatter derhos Løsningen af 2 Opgaver, nemlig: 



II. At finde den Maanedsdag, paa hvilken Paaskesøndagen 



falder i et givet Aar, og 

 III. At finde de Aar, i hvilke Paaskesøndagen falder paa en 

 given Maanedsdag. 



