106 



P'orfalleres Omm. todarus d. m., u'Orh. ; dcUc fremgaar ogsaa af flere 

 beslemle Udlrjk hos Blainville (nicl. d. Sciences Nal. 1829, XXVII 

 p. 141), der havde undersøgt del sarntne slore Individ i Museet og 

 underkastet del nune comparaison exacte«, men begik den tlovlighed 

 ikke at benytte del Lamarckskc Navn, og al give del et nyt, L. rnaxima bi. 

 Derimod flyttede han Navnet L. scujiUata Lmk. over paa Lamarcks 

 var. h., der aldeles utvivlsomt efter Beskrivelse og de citerede Figurer 

 er Atlanterhavels Omm. Bartramii (Les.) 1821 (Journ. of the Aead. natur. 

 Sociely of Philadelphia), uden al erkjende , at denne havde mere end 

 »beaucoup de rapport avec le ucahnar 8agiUé»». Disse Wiskjendelser 

 og Urigtigheder kulminerede dog senere hos den hele Hær af franske 

 Naturforskere, og mellem dem selv Férussae og D'Orbigny, der 

 ikke rigligen erkjendte Kxemplarerne i IMuseet, hvorpaa Lamarck 

 havde beraabl sig, heller ikke de til hans var. b. eilerede Figurer hos 

 Seba for del, de virkelig vare, men lod dem repræsentere den euro- 

 pæiske Art Om. Coindetii (Vcr.) (= min Illex Coindetii), og del uagtet 

 de skrigende Forskjelligheder, udtrykte i Blainvilles Texl (f. Fx. «le 

 tube souscéphalique enfoncé dans une excavation bien formée« p. 140) 

 og de ogsaa i denne Henseende meget træffende Figurer i Seba 

 (kopierede i Eneyclop. mélh. pi. 77 f. 1. 2.). 



Illex Coindetii er aldeles ikke i Seba's Museum, heller ikke 

 medindbefattel i Lamarcks Iveleddede Art L. sagittatus, heller ikke 

 omtalt hos Blainville i Diction. 1. c, og af ham heller ikke med- 

 indbefattel i L. illecebrosus i«- {Illex illeccbrosiis (Les.))^ hvilkel Navn 

 Dyret nødvendigt maalle bære, hvis begge Formerne maalle findes al 

 være een Art. — 



Forst i min Afhandling om Hemisepiws (1872) har jeg begyndt 

 konsekvent at bringe Arterne til deres rette Benævnelser. 



Tillægs- Anmærkning Nr. 3. 



Om deu geographiske IJdbrediiiiig af Oinmatostrephinerue. 



Ommaloslrephinernes Gruppe strækker sig igjennem hele Verdens- 

 havet fra Ækvatorialegnene til de arktiske og antarktiske Egne; de 

 tilhøre det store aabne Hav og delles dybere Partier, fra hvilke de til 

 visse Aarels Tider nærme sig op imod de slore Havbanker eller ind 

 imod Kyslerne; men ingen af Arierne holder sig ligefrem til Kysterne, 

 kun til Strommene udenfor dem. Yngre og mindre Individer træffes 

 nærmere ved Overfladen af Havel , de ældre holde sig meget dybere. 



